ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7071/19  Номер провадження 22-ц/814/63/21	Головуючий у 1-й інстанції Гольник Л. В.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Абрамов П.С., Бондаревська С.М.,
секретар Зеленська О.І.,
з участю позивача ОСОБА_1 , її представника – адвоката Бесарабова О.Б., представника відповідача - ОСОБА_2 , представника третьої особи – адвоката Бибика В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 23 вересня 2020 року, постановлене суддею Гольник Л.В. (повний текст складено 01 жовтня 2020 року),
у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного у м.Полтаві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , про анулювання акту цивільного стану та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:
05.08.2019 ОСОБА_1 звернулася в суд із указаним позовом, у якому, з урахуванням заяви про його уточнення від 28.08.2019, просила анулювати запис акту цивільного стану народження  ОСОБА_3 від 28.02.1994 та актовий запис змін від 21.12.2017 до запису акту цивільного стану народження від 28.02.1994, зобов`язавши  ОСОБА_3 повернути до Шевченківського районного у місті Полтаві відділу державної реєстрації актів цивільного стану свідоцтво про народження від 21.12.2017.
Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що єспадкоємцем другої черги за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 братом ОСОБА_4 .
Постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Святецькою І.В. від 03.04.2019 їй, ОСОБА_1 , відмовлено у видачі свідоцтва на право спадщини на нерухоме майно після померлого ОСОБА_4 , оскільки до спадщини буде закликана ОСОБА_3 , як спадкоємець першої черги, донька покійного, що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Октябрським ВДРАЦС Полтавського МУЮ 21.12.2017 згідно актового запису 21.12.2017 про внесення змін до акту цивільного стану від 28.02.1994.
Внесені відповідачем актові записи ОСОБА_1 вважає незаконними та такими, що позбавляють її права на спадкове майно, що залишилося після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 брата ОСОБА_4 , який за життя не перебував у шлюбі, про народження доньки, батьком якої записаний, не знав, оскільки перебував у місцях позбавлення волі декілька років до народження та під час народження ОСОБА_3 , а на момент внесення змін до актового запису 21.12.2017 був тяжко хворий, перебував під наглядом позивачки та не міг подати до РАГС заяву про визнання батьківства.
Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 23.09.2020 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Шевченківського районного у м.Полтаві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про анулювання акту цивільного стану та зобов`язання вчинити певні дії – відмовлено.
Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які підтверджують позовні вимоги.
Із рішенням районного суду не погодилася позивач та подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просить рішення районного суду скасувати й ухвалити нове, яким позов задовольнити.
Зазначає, що нею до початку судового розгляду подано уточнені позовні вимоги від 08.09.2020, які районний суд не прийняв до уваги, мотивуючи відмову закриттям підготовчого судове засідання у справі, провівши його за її та представника відсутності. Однак у судове засідання, призначенена 16.06.2020, вона не з`явилася із поважних причин (доглядала хвору родичку в селі), а її представником було заявлено письмове клопотання про відкладення розгляду справи.
Вважає оскаржуване рішення невмотивованим, оскільки воно складається із різних правових норм без оцінки фактів та наявних у справі доказів. Зокрема, районний суд не прийняв до уваги, що: у повідомленні Шевченківського районного у м.Полтаві ВДРАЦС від 21.12.2017 №3460/12.30-05.01-41 зазначено, що батьківство було встановлено для неповнолітньої особи, хоча на той момент ОСОБА_3 вже виповнилося 23 роки; у формі заяви (Додаток №3) про встановлення батьківства, затвердженого наказом Мін`юсту України від 12.01.2011 №96/5, не передбачено запису згоди для повнолітньої особи, яку вона повинна зробити власноруч. 
Доводить, що при постановленні оскаржуваного рішення районний суд залишив поза увагою, що чинним законодавством України не передбачено право батьків визначати походження для повнолітньої особи ні в судовому порядку, ні шляхом внесення змін в реєстр. При цьому, встановлення батьківства на підставі ст.ст.126, 127 СК України можливе тільки для неповнолітньої особи.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
У суді апеляційної інстанції позивач та її представник – адвокат Бесарабов О.Б. підтримали доводи апеляційної скарги, наполягаючи на її задоволенні. 
Представники відповідача та третьої особи заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити рішення районного суду без змін.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків. 
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 19.12.2017 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали до Шевченківського районного у місті Полтаві відділу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про визнання батьківства. Відповідно до вказаної заяви ОСОБА_4 визнає себе батьком ОСОБА_3 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_5 . Вказана заява підписана ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також містить згоду повнолітньої дитини ОСОБА_3 на внесення змін у зв`язку з визнанням батьківства до актового запису про народження, в якій остання прохала прізвище не змінювати та залишити – ОСОБА_6 ./а.с.228-229 т.1/
У Журналі реєстрації заяв про визнання батьківства, невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини під №163 від 19.12.2017 міститься запис про реєстрацію заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_5 /а.с.223-225 т.1/
Викладене підтверджується матеріалами справи №163/12.30-05.01-41 про внесення змін у зв`язку з визнанням батьківства до актового запису про народження №324 від 04.04.1994, складеного Шевченківським районним у місті Полтаві відділом ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області на ОСОБА_3 , крайні дати справи: 19.12.2017-21.12.2017, копію якої долучено до матеріалів цивільної справи /а.с.226-244 т.1/
17.09.2018 помер ОСОБА_4 , свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 , видане 20.09.2018 Подільським районним у місті Полтаві ВДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області, актовий запис №498./а.с. 9 т.1/.
Постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Святецької І.В. від 03.04.2019 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке належало померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 братові ОСОБА_4 , у зв`язку з наявністю спадкоємця першої черги, дочки померлого./а.с.5 т.1/ 
Районним судом досліджено оригінал справи №163/12.30-05.01-41 про внесення змін у зв`язку з визнанням батьківства до актового запису про народження №324 від 04.04.1994, складеного Шевченківським районним у місті Полтаві відділом ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області на ОСОБА_3 , крайні дати справи: 19.12.2017-21.12.2017, долучено до матеріалів цивільної справи копію вказаної справи. /а.с.226-244 т.1/
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив із того, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які підтверджують позовні вимоги. Тоді як актовий запис про народження ОСОБА_3 містить персональні дані про особу, а тому не може бути анульований. 
Апеляційний суд погоджується із висновками районного суду про відсутність підстав для задоволення вимог позову, однак з інших мотивів, враховуючи наступне.
Згідно частин першої, другої статті 15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом, чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Право на оспорювання батьківства після смерті особи, яка записана батьком дитини, встановлено статтею 137 СК України, зокрема, частиною третьою наведеної норми визначено, що, якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти.
Отже, з огляду на викладені норми сімейного права, позивачці ОСОБА_1 не належить право на оспорювання батьківства її брата ОСОБА_4 відносно ОСОБА_3 , оскільки визнання ОСОБА_4 батьківства здійснено ним особисто за спільною заявою із матір`ю дитини та за згодою останньої.
Посилання позивача, як на підставу позову, на порушення її спадкових прав та законних сподівань на отримання спадкового майна через втрату юридичного зв`язку із ним, є неспроможними та відхиляються апеляційним судом, оскільки правомірність внесених відповідачем змін в актовий запис про народження ОСОБА_3 не спростована.
При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що згідно ч.3 ст.9 Закону України«Про державну реєстрацію актів цивільного стану» актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акту цивільного стану.
Тому з огляду на наведені норми матеріального права заявлений ОСОБА_1 позов з метою реалізації своїх спадкових прав, як спадкоємця другої черги, шляхом анулювання актового запису про народження ОСОБА_3 , яка є спадкоємцем першої черги та зобов`язання останньої повернути до ВДРАЦС свідоцтво про народження - є безпідставним, не грунтується на законі та порушує конвенційні права ОСОБА_3 . 
Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги, що чинним законодавством України не передбачено право батьків визначати походження для повнолітньої особи, а встановлення батьківства на підставі ст.ст.126, 127 СК України можливе тільки для неповнолітньої особи. Такі доводи ґрунтуються на хибному тлумаченні норм сімейного права, оскільки визнання батьківства в порядку ст.126 СК України за заявою жінки і чоловіка полягає в тому, що чоловік добровільно виявляє свою волю щодо визначення себе батьком вказаної у заяві дитини. Мати дитини дає на це свою згоду. При цьому, в положеннях ч.3 ст.128 СК України використовуються два поняття «дитина» та «дитина, яка досягла повноліття», а тому визнання батьківства щодо повнолітньої особи відповідає нормам сімейного права.
Не заслуговують на увагу та відхиляються колегією суддів доводи позивача про те, що у формі заяви (Додаток №3) про встановлення батьківства, затвердженого наказом Мін`юсту України від 12.01.2011 №96/5, не передбачено запису згоди для повнолітньої особи, яку вона повинна зробити власноруч, тоді як на оскаржуваному записі мається така згода ОСОБА_3 .
Встановлення батьківства щодо повнолітньої особи без її згоди матиме наслідком порушення її особистих немайнових прав, тому надання ОСОБА_3 , як особою, яка має повну цивільну дієздатність, такої згоди є логічно необхідною дією та узгоджується з нормами сімейного права. 
Доводи апеляційної скарги щодо неправомірності відмови у прийнятті судом уточнених позовних вимог від 08.09.2020 апеляційним судом відхиляються, оскільки право позивача на уточнення підстав та вимог позову має відповідати процесуальному обов`язку реалізовувати таке право в межах строку, визначеного ч.3 ст.49 ЦПК України. 
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні, та на підставі п.п.3.4 ч.1 статті 376 ЦПК України рішення районного суду необхідно змінити в частині мотивів відмови в позові.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково. 
Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 23 вересня 2020 року - змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та визначити такими мотивами, підстави, викладені у мотивувальній частині цієї постанови.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 19.02.2021.

Головуючий суддя                                                                 Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                 П.С. Абрамов

                С.М. Бондаревська