Єдиний унікальний номер 243/8568/17 
Номер провадження 22-ц/804/3/21        

Єдиний унікальний номер 243/8568/17                                  Головуючий у 1 інстанції Воронков Д.В.
Номер провадження 22-ц/804/3/21                                                          Доповідач Агєєв О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року                                                                                                            м.Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого судді                                                            Агєєва О.В.
суддів:                                                              Космачевської Т.В., Папоян В.В.
за участю секретаря судового засідання                        Гуляєва М.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут  цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 червня 2019 року по цивільній справі №243/8568/17 за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Бігун Віталія Валерійовича, треті особи: Орган опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області, ОСОБА_4 , про визнання заповіту недійсним (суддя Воронков Д.В.), ухваленого в приміщенні суду в м. Слов`янськ Донецької області, - 
ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 , діючи в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Бігун Віталія Валерійовича, треті особи: Орган опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області, ОСОБА_4 , про визнання заповіту недійсним.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її співмешканець ОСОБА_6 , після смерті якого залишилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , а також кафе з літньою площадкою за адресою АДРЕСА_2 . Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_6 можуть бути донька померлого – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та мати – ОСОБА_4 . 
Під час звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини їй стало відомо, що 28.02.2017 року ОСОБА_6 було складено заповіт на все вказане майно на користь сина ОСОБА_7 . Вказаний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Бігун В.В. за № 857. 
Вважає, що на момент складання заповіту ОСОБА_6 не міг керувати своїми вчинками та усвідомлювати свої дії, оскільки останній період свого життя він страждав на тяжке онкологічне захворювання, перебував на неодноразовому стаціонарному лікуванні, яке проводилося тривалий час.
В день складання заповіту ОСОБА_6 перебував у пасивному, нерухомому стані обумовленому медичним втручанням. Згідно медичних документів вбачається, що в ході лікування ОСОБА_6 призначалися ліки, що мали загальмований ефект на організм хворого, призводили до загальної пасивності. На передодні складання заповіту ОСОБА_6 поступив до лікарні важкому стані, потребуючи невідкладних реанімаційних заходів. 
В останній період життя ОСОБА_6 виказував відхилення від звичайної поведінки, почав заговорюватися, неадекватно висловлювався у відношенні оточуючої обстановки, виказував провали у пам`яті, страждав манією переслідування, висловлював страхи отруєння, крадіжки його майна; періодично не впізнавав близьких, став виявляти приступи агресії, які раптово переходили у депресивний стан. Став зловживати алкогольними напоями. ОСОБА_6 ніколи не висловлював наміру укласти заповіт на користь сина, оскільки дуже любив їх спільну доньку ОСОБА_8 . Через важкий стан спадкодавця працівники лікарні відмовилися посвідчувати заповіт, але це не завадило ОСОБА_5 , яка є колишньою дружиною ОСОБА_6 , організувати приїзд нотаріуса Бігун В.В. до лікарні для складання заповіту.
Просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 , посвідчений 28.02.2017 року приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Бігун В.В. за № 857.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 червня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач не погодився з даним рішенням суду першої інстанції та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач вказує, що вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального та  матеріального права.
Зазначає, що 25.06.2019 року нею було подано до канцелярії Слов`янського міськрайонного суду Донецької області заяву про відмову від послуг адвокатів Чередниченка Ю.В. та Виноградської О.В., заяву про відкладення судового засідання у зв`язку з необхідністю укладання договору про надання правової допомоги з іншим адвокатом та надання можливості для ознайомлення з матеріалами справи. Проте суд зазначив, що позивач вже знайомилась з матеріалами справи 13.02.2019 року та в судове засідання не з`явилась для підтримання заявлених клопотань; крім того донька позивача ОСОБА_2 23.06.2019 року отримала побутову травму, на підтвердження чого позивачем надано відповідну довідку. Після одужання доньки позивачем  01.07.2019 року укладено договір про правничу допомогу з адвокатом Землянським Ю.В., проте зазначена справа вже була розглянута.
Звертає увагу, що судом обмежено право позивача на участь в судових дебатах, гарантоване ст.241 ЦПК України.
Також судом порушено права позивача, гарантовані Конституцією України, ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, ст.ст.1, 10 Кодексу Суддівської етики п.п. 1.1, 1.2, 2.2, 2.3, 2.5, 4.1, 5.2, 5.3, 6.6 Бангалорських принципів поведінки суддів.
Представниками позивача ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час підготовчого судового засідання було заявлено клопотання про призначення по справі повторної експертизи, вирішення якого було відкладено судом у зв`язку з передчасністю. У судовому засідання головуючий суддя повідомив, що справа буде розглянута ним до закінчення терміну його відрядження до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, тобто до липня 2019. Зазначена заява головуючого судді викликала сумнів у сторони позивача щодо неупередженості судді Воронкова Д.В., у зв`язку з чим було заявлено відвід, в задоволенні якого судом було відмовлено.
В судовому засідання 13.06.2019 року було викликано експерта ОСОБА_11 для надання роз`яснень щодо наданого ними висновку експертів Божко А.П., Дзюба М.П., Кругових В.А. Представниками позивача було заявлено клопотання про допит експертів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , яке було задоволено судом, проте в судове засідання було викликано лише одного експерта Дзюбу М.П.
25.06.2019 року позивачем було заявлено відвід судді Воронкову Д.В., в задоволенні якого також було відмовлено.
На думку позивача зазначені дії суду суперечать ч.1 ст.7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», п.1 ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, п.66 рішення ЄСПЛ «БОЧАН ПРОТИ УКРАЇНИ» від 03.05.2007 року (заява № 7577/02).
Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 травня 2018 року  (головуючий суддя Сидоренко І.О.) по справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, за наслідками якої складено висновок №58 від 01.08.2018 року. Проте після передачі справи судді Воронкову Д.В. до матеріалів справи було долучено нові медичні документи, які не були предметом дослідження вищезазначеної експертизи.
Один з експертів, що складали зазначений висновок експертизи № 58 – Божко А.М., згідно даних Реєстру атестованих судових експертів Міністерства юстиції України не внесений до Реєстру судових експертів, що суперечить вимогам ст.9 Закону України «Про судову експертизу».
Оскільки зазначений висновок не може вважатись належним та допустимим доказом, представниками позивача було заявлено клопотання про призначення по справі повторної судової посмертної комплексної комісійної психолого-психіатричної експертизи, проте в задоволенні зазначеного клопотання судом було відмовлено.
Посилається на ст.10, ч.1 ст.130, п.п.3, 4 ч.6 ст.130 ЦПК України та зазначає, що після передання справи головуючому судді Воронкову Д.С. під час підготовчого засідання жодною із сторін не заявлялось клопотання щодо включення до кола доказів оригіналу висновку судово-психіатричної експертизи №58 від 01.08.2018 року. На думку позивача включення зазначеного документу до кола доказів суперечить принципу змагальності сторін.

Відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначає, що судом не було порушено право позивача на захист, оскільки її інтереси представляли представники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а сама позивач належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи. Вважає, що судом обґрунтовано відмовлено позивачу в призначенні по справи повторної експертизи, адже зазначені клопотання заявлено з порушенням ст.83 ЦПК України. Вважає, що зі сторони позивача наявне зловживаннями процесуальними правами та затягування судового процесу. Зазначає, що позивачем не заявлено жодних підстав, передбачених чинним ЦПК України, які б слугували підставою для призначення повторної експертизи.
Просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги, просив її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Відповідачі ОСОБА_3 ), приватний  нотаріус Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Бігун В.В. в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Треті особи ОСОБА_4 , Орган опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області, в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін,  дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 30.03.2017 року ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.13)
ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвами про народження Серія НОМЕР_2 від 07.08.2014 року та Серія НОМЕР_3 від 22.10.2006 року відповідно ( т.1 а.с.11, т.2 а.с.18).
Згідно заповіту від 28.02.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Бігун В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 857, ОСОБА_6 заповів все своє майно ОСОБА_14 (т.1. а.с.12). 
З матеріалів спадкової справи вбачається, що заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_6 були подані ОСОБА_15 , ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , та ОСОБА_5 , яка діяла у інтересах ОСОБА_14 . Відмов від спадщини заявлено не було (т.2 а.с.2-31).
З відповіді головного лікаря КЛПУ «Міська клінічна лікарня м.Слов`янська» № 01/8-80 від 16.05.2017 року та виписки із медичної карти № 264/51/285 вбачається, що ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікування в хірургічному відділені вказаної лікарні з 27.02.2017 по 20.03.2017 року з діагнозом: Декомпрісіонний цироз печінки, асцит. Даних про вплив медичних препаратів, призначених в ході лікування, на роботу центральної нервової системи та про психічний стан пацієнта не має (т.1 а.с.14, 15, 197).
Згідно виписки із історії хвороби № 2664, наданої Харківською міською клінічною лікарнею швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова, ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні у вказаній установі з 15.06.2016 року по 04.10.2016 року з діагнозом: цироз печінки в стадії судино-перенхіматозної недостатності. Виписаний у задовільному стані (т.1 а.с.71, 72).
Довідкою КЛПУ «Обласна психіатрична лікарня м.Слов`янська» № 1305 від 23.10.2017 року підтверджується факт, що ОСОБА_6 на обліку у вказаній установі не перебував (т.1 а.с.74).
З листа № 41-к /09-13 від 18.10.2017 року ДУ «Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор`єва» НАМН України вбачається, що ОСОБА_6 перебував на лікуванні у вказаній установі з 24.03.17 року по 27.03.2017 року. Діагноз: рак сліпої кишки, цироз печінки, печінкова енцилофапатія 3 стадії та інше (т.1 а.с.80).
Також факт перебування ОСОБА_6 на лікуванні у вказаній установі у вказаний період підтверджується довідкою № 21-к/09-13 від 24.10.2018 року (т.2 а.с.35). 
Висновком судово-психіатричної експертизи № 58 від 01.08.2018 року встановлено, що ОСОБА_6 на момент складання заповіту 28.02.2017 року страждав органічним емоційно-лабільним розладом особистості, у наслідок низки соматичних захворювань (стан після операції з приводу рака сліпої кишки, цироз печінки з хронічною печінковою недостатністю, з розвитком асциту, канцероматоз очеревини). У статусі привалює антено-невротична симптоматика, підвищена втомленість. Проте, ступінь виявлення антено-невротична симптоматики не позбавляла ОСОБА_6 здібності на момент складання заповіту 28.02.2017 року розуміти значення своїх дій та керувати ними.
У мотивувальній частині висновку експертами зазначено, що згідно медичної документації, будь-які наркотичні препарати, які б впливали на психіку хворого, у процесі лікування до об`єкта не застосовувалися. Будь яких грубих елементів деградації особистості у зв`язку із вживанням алкоголю не спостерігалося, спеціалістами це не підтверджувалося. Під час перебування у медичних установах міст Харкова, Києва, Слов`янська, у об`єкта безглуздої, неадекватної поведінки не спостерігалося. В жодній історії хвороби не зазначалась наявність активної психоматичної симптоматики. (т.1 а.с.141-154). 

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність позивачем своїх позовних вимог і не знайшов підстав, відповідно до ч.1 ст.225, ч.2 ст.1257 ЦК України, для визнання недійсним спірного заповіту.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Предметом позову є визнання заповіту недійсним з тих підстав, що на момент складання заповіту ОСОБА_6 не міг керувати своїми вчинками та усвідомлювати свої дії через тяжкий стан здоров`я, оскільки страждав на онкологічне захворювання.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно зі ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.
Відповідно до ст.1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст.1253 Кодексу).
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ст.202 ЦК України).
Згідно зі ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.
Відповідно до частини другої ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Згідно зі ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

В ході розгляду справи встановлено, що за результатами призначеної судом першої інстанції посмертної судово-психіатричної експертизи № 58 від 01.08.2018 року, проведеної експертами Слов`янського відділення обласного центру судово-психіатричних експертиз,  встановлено що померлий ОСОБА_6 на момент складання заповіту 28.02.2017 року страждав органічним емоційно-лабільним розладом особистості, у наслідок низки соматичних захворювань (стан після операції з приводу рака сліпої кишки, цироз печінки з хронічною печінковою недостатністю, з розвитком асциту, канцероматоз очеревини). У статусі привалює антено-невротична симптоматика, підвищена втомленість. Проте, ступінь виявлення антено-невротична симптоматики не позбавляла ОСОБА_6 здібності на момент складання заповіту 28.02.2017 року розуміти значення своїх дій та керувати ними (т.1 а.с.141-154).
Даний висновок було проведено без урахування інформації по лікуванню ОСОБА_6 (т.2 а.с.37-45) та предтрансфузійних епікріз.

Через відсутність на час проведення посмертної судово-психіатричної експертизи (в ході розгляду справи в суді першої інстанції) певних медичних документів і відмови судом, при таких обставинах, у задоволенні клопотання про проведення повторної експертизи, ухвалою суду апеляційної інстанції від 23.06.2020 року по справі було призначено повторну комісійну посмертну судово-психіатричну експертизу, яку доручено провести експертам ДУ «Науково-дослідний інститут психіатрії МОЗ України» (м.Київ) з витребуванням і наданням експертам для дослідження всіх мед. документів щодо ОСОБА_6 ..

Згідно висновку експертів №12 від 09.07.2020р. померлий ОСОБА_6 , на момент складання заповіту 28.02.2017 року, виявляв ознаки глибокого астенічного синдрому на фоні тяжкої сомато-онкологічної патології, що відповідає діагнозу: «Органічний емоційно-лабільний (астенічний) розлад особистості» згідно МКХ-10. Зазначені психічні розлади істотно впливали на здатність ОСОБА_6 усвідомлювати значення своїх дії та керувати ними таким чином, що він не міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними на момент складання ним заповіту 28.02.2017 року (т.3 а.с.191-202).

При цьому при проведенні повторної комісійної експертизу експертами було проаналізовано докази, які містяться в матеріалах справи, а саме медичні документи померлого ОСОБА_6 , в тому числі, які не досліджувались при проведенні експертизи призначеної в суді першої інстанції, довідки з медичних установ де проходив лікування останній, приведено та надана оцінка показанням допитаних в суді свідків.
За результатами встановлено наявність у спадкодавця також діагнозу, як і за результатами  експертизи проведеної в суді першої інстанції – «органічний емоційно-лабільний (астенічний) розлад особистості». При цьому в розділі «Обґрунтування та пояснення даних про психічний стан особи та фактів, які встановлені при досліджені об`єктів експертизи» комісією зазначено наступне : «Як слідує з медичних даних, показів свідків та учасників процесу, ОСОБА_6 з 27.02.2017р. по 20.03.2017р. лікувався стаціонарно, куди поступив екстрено з діагнозом: «Декомпенсований цироз печінки. Кровотеча з варикозно розширених вен стравоходу тяжкого ступеню. Асцит. Стан після правосторонньої геміколонектомії (04.2014р.)». Поступив 27.02.2017 р. о 21 год. 05 хв. у вкрай тяжкому стані зі скаргами на блювоту згустками крові, виражену слабкість, помірний біль у правому підребер`ї, збільшення живота в об`ємі. Через тяжкість стану був госпіталізований у відділення інтенсивної терапії, де на наступний день (28.02.2017 року), після перенесеної операції лапарацентезу та гемотрансфузій уклав оспорюваний заповіт. При цьому стан підекспертного, як при госпіталізації, так і в день укладання правочину, описувався вкрай тяжким: «хворий у свідомості, але загальмований, пасивний у ліжку, зі скаргами на загальну слабкість та біль у животі, тощо» Тяжкість стану була обумовлена кровотечею, декомпенсацією цирозу печінки на фоні пухлинно-метастатичного процесу.
Результати вищенаведеного аналізу матеріалів цивільної справи, медичної документації, співставлення отриманих даних з діагностичними стандартами та діючою в Україні міжнародною класифікацією психічних і поведінкових розладів 10-го перегляду, свідчать про те, що ОСОБА_6 на момент укладання заповіту 28 лютого 2017 року виявляв ознаки вираженого астено-невротичного синдрому на фоні тяжкої сомато-онкологічної патології, що відповідає діагнозу: «Органічний емоційно-лабільний (астенічний) розлад особистості» згідно МКХ-10. В основі даного розладу лежить глибока астенія із загальмованістю, сонливістю, утрудненням мовного контакту з короткими відповідями на питання після паузи тихим голосом, важкістю відтворення інформації, підвищеною психофізичною втомлюваністю, швидкою виснажливістю, емоційною лабільністю, дратівливою слабкістю, непереносимістю зовнішніх подразників, важкістю сприйняття нової інформації, забудькуватістю, порушеннями фіксації, утримання та відтворення інформації, зменшенням здатності до цілеспрямованої розумової діяльності, нестійкістю, обмеженням уваги, афективними розладами у вигляді дратівливої дистимічності з ситуативно-обумовленими змінами афекту, що впливає на здатність адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, розуміти сутність та фактичний характер явищ та подій, планування та усвідомлення наслідків юридично значимих вчинків, при збереженні поверхневого розуміння суті подій.
Таким чином, ОСОБА_6 на момент укладання заповіту 28 лютого 2017 року виявляв ознаки глибокого астенічного синдрому на фоні тяжкої сомато-онкологічної патології, що відповідає діагнозу: «Органічний емоційно-лабільний (астенічний) розлад особистості» (згідно МКХ-10), який істотно впливав на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, позбавляючи ОСОБА_6 можливості повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Тобто ОСОБА_6 не міг усвідомлювати змістовну значимість укладеного заповіту, його соціальних та юридичних наслідків, критично їх оцінювати та прогнозувати, при збереженні тільки формально-поверхневого розуміння вчиненої правової дії».

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно встановлених судом обставин справи, які підтверджуються відповідними доказами, зокрема висновком повторної комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи, медичними документами, показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні і попередженими про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, які безпосередньо бачили ОСОБА_6 на час укладення спірного заповіту, а саме:  ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , і які підтвердили, що ОСОБА_6 був виснажений, пасивний, сонливий, нездатний до адекватної оцінки свого стану. За показами свідка ОСОБА_19 (зав. хірургічним відділенням лікарні, де проводилась операція в день укладення заповіту), ОСОБА_6 на час госпіталізації розмовляв тихо, для отримання відповідей на питання та згоди на операцію доводилось перепитувати декілька разів, періодично хворий ставав роздратованим, відмічалась забудькуватість при збереженій свідомості.

Колегія суддів не приймає покази інших свідків, зокрема ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_4 , які заперечували наявність ознак певних розладів у померлого ОСОБА_6 і пояснювали, що на час складання заповіту 28.02.2017 року, так і весь період хвороби ОСОБА_6 був адекватним, сам ініціював укладання заповіту, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи медичними документами, показаннями лікаря ОСОБА_19 , допитаного в суді апеляційної інстанції за клопотанням комісії судових експертів, який не є зацікавленою особою по справі, безпосередньо лікував ОСОБА_6 та спілкувався з ним під час госпіталізації (в тому числі і в день складення заповіту) та висновком повторної комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи.

Враховуючи вище наведене, на підставі встановлених судом фактичних обставинах справи, наданих сторонами на їх підтвердження доказів, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем доведено що на момент складання заповіту спадкодавець ОСОБА_6 через наявність глибокого астенічного синдрому на фоні тяжкої сомато-онкологічної патології, який істотно впливав на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, позбавив ОСОБА_6 під час складання заповіту можливості повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому є правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання заповіту недійсним. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що діє в інтересах своєї та померлого ОСОБА_6 неповнолітньої дочки є обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову до відповідача ОСОБА_24 , який є приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо:
1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів;
2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави;
3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Як зазначив Верховний Суд у постанові Великої Палати від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи».

Враховуючи підстави та предмет даного позову, приватний нотаріус Бігун В.В. в розумінні ст.50 ЦПК не є особою, прав і обов`язків якого стосується спір сторін, оскільки відсутня його заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення.
Враховуючи наведене і те, що позов до останнього не обґрунтовується недійсністю правочину через неправомірність його нотаріальних дій, в задоволенні позову до даного відповідача слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю/або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Проаналізувавши встановлені обставини справи, та надавши їм правову оцінку, з урахуванням зазначених вище положень діючого законодавства, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, її задоволення і скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з даним позовом позивач ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 640 грн. (т.1 а.с.1)
За подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1153,50 грн., що відповідає п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (т.2 а.с.188, 207).
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги і скасування оскаржуваного рішення, відповідачем ОСОБА_3 мають бути відшкодовані позивачу витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з даним позовом та подання апеляційної скарги в розмірі 1793,50грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 червня 2019 року скасувати.
Позов ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області, ОСОБА_4 , про визнання заповіту недійсним – задовольнити.
Визнати недійсним заповіт укладений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , на ім`я ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідчений 28.02.2017 року приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Бігун В.В. і зареєстрований в реєстрі за № 857.
У задоволенні позову ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , до приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Бігун Віталія Валерійовича – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована та мешкає: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована та мешкає: АДРЕСА_4 ,  суму судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в розмірі 1793 (одна тисяча сімсот дев`яносто три) грн. 50 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 28 січня 2021 року.

Головуючий суддя                                                       О.В. Агєєв