Справа № 129/1600/20
Провадження № 22-ц/801/165/2021
Категорія: 39
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковчежнюк В. М.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року	Справа № 129/1600/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Берегового О.Ю., Ковальчука О.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 25 листопада 2020 року, ухвалене суддею Ковчежнюком В.М., в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
встановив:
У липні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із вказаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість у розмірі 134 072,72 грн за кредитним договором №б/н від 05.11.2009 станом на 15.04.2020 та судові витрати у розмірі 2 102 грн.
Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 підписала заяву №б/н від 05.11.2009.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 15.04.2020 має заборгованість у розмірі 189 326,79 грн, яка складається за наступного: 2 406,37 грн – заборгованість за тілом кредиту; 183 694,59 грн – заборгованість за відсотками; 3 225,83 – нарахована пеня.
Оскільки законодавством не передбачено вимагати повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець може на власний розсуд від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, заборгованість до стягнення становить 134 072,72 грн, яка складається з наступного: 2 406,37 грн – заборгованість за кредитом; 131 666,35 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 05.11.2009 по 31.10.2019.
Порушення ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.
Заочним рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 25 листопада 2020 року позов задоволено частково. 
Стягнуто зі  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк»: заборгованість за договором б/н від 05.11.2009 в сумі 2406 грн. 37 коп.; судовий збір в сумі 37 грн. 84 коп. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.
Скарга мотивована тим, що суд не взяв до уваги, що сторони погодили умови договору щодо сплати процентів у довідці про умови кредитування; відповідач не заперечував щодо вимог позову та не спростував наданий банком розрахунок.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в сумі 2 406,37 грн в добровільному порядку позивачу не повернуті. Також суд прийшов до висновку, що підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентах за користування кредитом відсутні, оскільки їх розмір та порядок сплати не обумовлений сторонами в анкеті-заяві від 05.11.2009.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості по процентам.
Встановлено, що 05.11.2009 між ОСОБА_1 та ЗАТ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ «ПриватБанк», укладено кредитний договір шляхом підписання заяви. 
У вказаній анкеті зазначено, що ОСОБА_1 отримала кредитку «Універсальна» «55 днів пільгового періоду», кредитний ліміт становить 2 000 грн, базова процентна ставка за кредитом – 2,5% на місяць на залишок заборгованості (а.с.18).
Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитної карти «Кредитка Універсальна», 55 днів пільгового періоду», підписаної ОСОБА_1 05.11.2009, сторони погодили, що базова процентна ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році) становить 2,5% (а.с.19).
Згідно наданого банком розрахунку заборгованість за кредитним договором №б/н від 05.11.2009 станом на 15.04.2020 становить 134 072,72 грн: 2 406,37 грн – заборгованість за кредитом; 131 666,35 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 05.11.2009 по 31.10.2019 (а.с.6-9).
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення процентів суд першої інстанції, пославшись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, виходив з того, що сторонами не погоджено умови щодо їх сплати.
Однак, судом залишено поза увагою, що заява містить умови щодо базової процентної ставки в місяць – 2,5%, а також такі умови містить в собі додана до позовної заяви довідка про умови кредитування, що свідчить про те, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами.
При вирішенні спору суд повинен з`ясувати які саме умови включені в заяву позичальника.
Факт підписання заяви та довідки ОСОБА_1 не заперечувався.
З урахуванням наявності в матеріалах заяви, підписаної ОСОБА_1 , а також довідки про умови кредитування, в яких вказано процентну ставку, колегія суддів приходить до висновку про обізнаність відповідачки з умовами кредитування, зокрема, з розміром відсоткової ставки за процентами – 30% річних.
Банк просив стягнути з ОСОБА_1 131 666,35 грн процентів за користування кредитом з 05.11.2009 по 31.10.2019, нарахованих у відповідності до умов підписаної заяви.
Як вбачається з наданого банком розрахунку, з 01.09.2014 банк в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки до 34,8% річних, та з 01.04.2015 - до 43,2%.
Згідно з частиною третьою статті 1056-1 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Колегія суддів наголошує, що порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч.ч. 4-6 ст. 1056-1 ЦК України.
Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки.
Оскільки позивачем не дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 389/3409/16-ц.
Матеріали справи містять докази на підтвердження обізнаності позичальника лише про відсоткову ставку 30% річних, яка застосовувалася до 31.08.2014.
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 31.08.2014 року (останній день застосування банком процентної ставки в розмірі, що погодили сторони) заборгованість за процентами становила 56,57 грн. 
Дослідивши розрахунок заборгованості встановлено, що розмір заборгованості, в тому числі розмір тіла кредиту, з 01.09.2014 змінюється із врахуванням незаконно збільшеного розміру відсотків по день стягнення заборгованості - 15.04.2020 (як просить позивач).
Отже, розмір заборгованості (тіла кредиту та процентів) до 31.08.2014 розрахований на підставі умов договору, а отже розрахунок заборгованості в цій частинні є законним та обґрунтованим.
Починаючи з 01.09.2014 розмір заборгованості змінювався з врахуванням збільшеного розміру відсотків, а отже позивач не обґрунтував належним чином розмір заборгованості по тілу кредиту з вказаної дати.
Підсумовуючи вказане, колегія суддів вважає, що при визначенні заборгованості за кредитом слід брати до уваги суму заборгованості, яка складається з тіла кредиту в розмірі 2 064,60 грн та відсотків в розмірі 56,57 грн, які визначені станом на 31.08.2014 (до моменту збільшення банком процентної ставки).
Судом першої інстанції залишено поза увагою, що відповідно до довідки банку, між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір №б/н, за ким було надано кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до 07/13 та, в подальшому, за цим же кредитним договором перевипущено нову картку - № НОМЕР_2 з терміном дії до 07/17 (а.с.17).
Відповідно до правової позиції, виловленої Верховним Судом у постанові від 13 червня 2018 року у справі №686/6697/16-ц, картка діє в межах визначеного нею строку, а кредит повинен бути повернутий в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки.
Тобто, в даному випадку строк повернення кредиту співпадає з строком дії картки - до останнього дня липня місяця 2017 року.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст.509 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Із наданої банком виписки по картковому рахунку слідує, що ОСОБА_1 , зокрема, в період з 01.09.2014 по 31.07.2017 користувалася кредитними коштами, зокрема, знімала готівку з банківських терміналів та розраховувалася карткою за придбані товари, а також погашала заборгованість.
Враховуючи, що в рахунок погашення заборгованості з 01.09.2014 по 31.07.2017 (до закінчення строку дії картки) ОСОБА_1 , з врахуванням коштів, які знімалися з картки та поверталися на банківську картку, за цей період погасила заборгованість в сумі 2 196,50 грн та зняла з картки 1 864,24 грн, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по кредиту в загальному розмірі 1 788,91 грн (2 064,6 грн (тіло кредиту)+56,57 грн (заборгованість по відсоткам) - 2 196,50 грн + 1 864,24 грн).
Суд першої інстанції, не врахувавши ту обставину, що розмір тіла кредиту змінювався в залежності від розміру процентної ставки, яка банком незаконно збільшувалася, та не взявши до уваги строк дії каркти, прийшов до помилкового висновку щодо розміру тіла кредиту, який підлягає стягненню.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У даному випадку, на думку колегії суддів, слід вийти за межі апеляційної скарги, адже не переглянувши на предмет правильності розмір тіла кредиту, не буде встанволено справжній розмір заборгованості, який підлягає стягненню на користь позивача.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по кредитному договору в розмірі 1 788,91 грн.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог та частковим задоволенням вимог апеляційної скарги, відповідно до положень ст. 141, п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 28,04 грн, сплачений позивачем за подання позовної заяви, та 42,06 грн, сплачений позивачем за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, 
постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 25 листопада 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.11.2009 в розмірі 1 788 (одна тисяча сімсот вісімдесят вісім) гривень 91 копійка.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 28 (двадцять вісім) гривень 04 копійки та за подання апеляційної скарги в розмірі 42 (сорок дві) гривні 06 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.Ю. Береговий

О.В. Ковальчук