Головуючий у суді першої інстанції: Гаврилова О.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
  03 березня 2021  року                                                                   м. Київ
                                                                                              справа № 755/8142/20
провадження № 22-ц/824/3577/2020
 
Резолютивна частина постанови оголошена 03 березня 2021 року
Повний текст постанови складено 09 березня 2021 року
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                                   судді-доповідача   Стрижеуса А.М., 
                                   суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                                   секретаря Машткової Т.Ф.

учасники справи:            позивач          ОСОБА_1 
                                               відповідач     ОСОБА_2       
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні і цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Чучковською Анною Вячеславівною, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва, ухваленого у складі судді Гаврилової О.В. 04 грудня 2020 року   у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У червні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментах за період з 01 серпня 2015 року по 01 серпня 2018 року в розмірі 33 186,01 грн.
Вимоги позову обґрунтовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 серпня 2007 року до 02 грудня 2019 року. Від шлюбу сторони мають спільну доньку  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013 року у справі № 755/21375/13 призначено стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 аліментів у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу), проте не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 03 вересня 2013 року до повноліття дитини. Після постановлення рішення сторони примирились та продовжили проживати разом сім`єю до 29 липня 2018 року. Позивач був обізнаний про свій обов`язок утримувати свою доньку, тому під час спільного прожиття з дружиною та донькою, ОСОБА_1 добросовісно виконував обов`язки, покладені на нього вищезазначеним рішенням суду, оплачуючи на дитину навіть більше ніж чверть свого заробітку (одяг, харчування, відпочинок, тощо). Зазначає, що ним самостійно були оплачені спільні поїздки його, дружини та доньки з метою відпочинку за кордон, в жовтні 2017 року були сплачені аліменти на користь його доньки в розмірі 2000,00 грн., час від часу оплачував харчування доньки в дитячому садку, з метою оздоровлення та відпочинку оплатив доньці путівку до ДОТ «Каштан» на першу зміну 2018 року, повністю оплачував ремонт автомобіля, яким користувалась відповідач. Лише 29 липня 2018 року відповідач подала до органу ВДВС виконавчий лист, який вона отримала 27 листопада 2013 року, щодо стягнення з позивача аліментів. Відразу після прийняття рішення про припинення сімейних відносин позивач звернувся до свого роботодавця із заявою про відрахування з 01 серпня 2018 року на користь відповідача аліментів на утримання дитини. Про факт виникнення заборгованості по сплаті аліментів на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013 року у справі № 755/21375, позивачу стало відомо 14 грудня 2018 року при особистому отриманні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30 листопада 2018 року, відповідно до якого заборгованість нарахована за період з 03 вересня 2013 року. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 березня 2019 року у справі № 755/19367/18 зазначений розрахунок заборгованості був визнаний неправомірним, а державний виконавець була зобов`язана усунути порушення права боржника. 25 квітня 2019 року представник позивача звертається до державного виконавця Голосіївського ВДВС ГТУЮ у м.Києві Гапонової І.Є. із заявою (вх. № 8983) про складення довідки-розрахунку заборгованості, зазначена заява залишилася без реагування державного виконавця.
27 травня 2019 року державний виконавець Голосіївського ВДВС ГТУЮ у м. Києві складає черговий розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, де припускається істотних арифметичних помилок, через що заборгованість позивача штучно та безпідставно завищується більш ніж на двадцять тисяч гривень. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року у справі № 755/11166/19 дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ГТУЮ у місті Києві Гапонової І.Є. щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 27 травня 2019 року у виконавчому провадженні №56999324 були визнані неправомірними, також суд скасував розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 27 травня 2019 року у виконавчому провадженні №56999324.
27 січня 2020 року представник позивача в черговий раз звертається до Голосіївського відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві із заявою про складення довідки-розрахунку заборгованості, яка залишилась без реагування. 28 лютого 2020 року представник позивача звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проца В.С. щодо не складення довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, зобов`язати державного виконавця усунути порушені права боржника та стягнути з Голосіївського РВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) судові витрати пов`язані з розглядом справи. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 травня 2020 року у справі № 755/3657/20 вищезазначену скаргу задоволено, визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Голосіївського РВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Проца В.С. щодо не складення довідки - розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 56999324 та зобов`язано державного виконавця Голосіївського РВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Проца В.С. усунути порушені права боржника ОСОБА_1 шляхом повідомлення про розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 56999324. 
24 квітня 2020 відповідач ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , взявши в шлюбі прізвище « ОСОБА_6 ». Оскільки станом на дату звернення з даним позовом до суду довідка-розрахунок не складена, позивачем самостійно проведено розрахунок заборгованості, за яким розмір заборгованості у період з 01 серпня 2015 року по 01 серпня 2018 року становить 78792,67 грн. Оскільки позивач за власною заявою з серпня 2018 року сплачує аліменти через свого роботодавця, то поточної заборгованості по сплаті аліментів з серпня 2018 року по даний час він не має, заборгованість існує лише за період 01 серпня 2015 року по 01 серпня 2018 року, позивач вбачає обґрунтовані підстави для часткового звільнення від заборгованості за сплату аліментів в період з 01 серпня 2015 року по 01 серпень 2018 року в розмірі 33 186,01 грн., які були витрачені ним на утримання доньки.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1  до ОСОБА_7 , третя особа - Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментах - відмовити.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Чучковська А.В. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі .   
В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення були неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи; невірно встановлені фактичні обставини справи. 
Зокрема зазначає, що судом не взято до уваги, що  факт навчання ОСОБА_4 , 2012 р.н., у ЗДО № 377 ніколи не оспорювався сторонами по справі. Заперечень з приводу цього від відповідача не надходило. Додатково це підтверджується відповіддю закладу дошкільної освіти № 377 на адвокатський запит від 24.12.2020 року № 5 про те, що « ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно відвідувала заклад дошкільної освіти (ЗДО) № 317 з 01.09.2015 року, повний день з трьохразовим харчуванням. Оплата за харчування батьками проводилася своєчасно, заборгованості не було. ОСОБА_8 вибула з закладу дошкільної освіти № 377 31.05.2018 року.»
Факт сплати коштів за харчування саме позивачем підтверджується випискою з карткового рахунку позивача, що додається. 
Крім того, суд дійшов помилкового висновку про те, що кошти на оплату літнього відпочинку є додатковими витратами на дитину.
Так, глава 15 СК України передбачає дві категорії виплат на дитину: аліменти та додаткові витрати. При цьому під додатковими витратами законодавець розуміє витрати, що викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо. (ст. 185 СК)
Відпочинок у загальному дитячому оздоровчому таборі «Каштан» та поїздки на відпочинок до Туреччини не відносяться за своєю правовою природою до додаткових витрат.
Підкреслює, що ніякі медичні рекомендації щодо лікування чи оздоровлення дитини саме у Туреччині чи дитячому таборі «Каштан» ніколи не надавалися. Про це не зазначала навіть відповідачка. Отже такий висновок зробив суд виключно за своїм припущенням, що є недопустимим.
Такий висновок узгоджується і з судовою практикою ВСУ, який, зокрема, у постанові від 20.06.2018 року у справі № 202/7117/16-ц наголошував на тому, що саме зацікавлена сторона, а не суд, мають доводити що витрати є додатковими. Так, «Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні, (медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини за кордоном)
Суд неправильно розтлумачив норму ст. 185 СК України, виявивши таку нову правову категорію як «додаткові витрати на дитину які не пов`язані з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо.»
У наведеному вище судовому рішенні ВСУ зазначає, що існують позитивні факти, які зумовлюють особливі обставини. Наприклад необхідність оздоровлення за вказівкою лікаря саме у відповідних природно-кліматичних умовах з врахуванням стану здоров`я дитини. Але ці факти залишаються особливими обставинами, які мають бути доведені тією стороною, яка наполягає на визнанні цих обставин. Фактично суд взяв на себе повноваження адвоката відповідачки, вигадавши правову новелу.
Суд не надав правової оцінки доводам позивача про те, що обставиною, яка має істотне значення для часткового звільнення від сплати аліментів, є те, що з 2007 року по 29.07.2018 рік сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Зазначені факти підтвердженіналежними письмовими доказами. А це означає, що відповідачка витрачала на утримання доньки виключно спільні сумісні з позивачем кошти, оскільки інших не мала і не могла мати.
Всі зазначені вище факти призвели до неправильної оцінки спірних правовідносин, наданих доказів і, відповідно, ухвалення незаконного судового рішення.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Чучковська А.В. підтримала доводи апеляційної скарги.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, а тому кколегія суддів вважає можливим розглянути справу за її відсутності.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні визначені законом підстави для задоволення позову .
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.
Встановлено, що 17 серпня 2007 року між сторонами укладено шлюб (а.с.15), який розірвано рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 02 грудня 2019 року (а.с.17).
Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_4 ,
 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 16).
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013 року по справі № 755/21375/13 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі ј усіх видів заробітку (доходу), проте, не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 03 вересня 2013 року до повноліття дитини.
На виконання зазначеного рішення суду було видано виконавчий лист, який на даний час перебуває на примусовому виконанні в Голосіївському районному відділі державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.
Положеннями СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема, утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (ст.ст. 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (ст. 185 СК України).
Відповідно до ч.1 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.
Відповідно до відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень, Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 22 серпня 2018 року відкрито виконавче провадження №56999324.
16 серпня 2018 року ОСОБА_1 подав заяву головному бухгалтеру КЛ «Феофанія» про вирахування з його заробітної плати аліменти 25% з 01 серпня 2018 року (а.с.76)
Як убачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві, станом на 30 листопада 2018 року заборгованість по аліментах становить 122 548,59 грн. (а.с.77).
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 березня 2019 року у справі №755/19367/18 скаргу боржника ОСОБА_1 було задоволено частково, визнано дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби
м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапонової Ірини Євгенівни щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30 листопада 2018 року у виконавчому провадженні №56999324 та вказаний розрахунок заборгованості неправомірними; зобов`язано державного виконавця усунути порушені права боржника ОСОБА_1 (а.с.80-85)
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року у справі №755/11166/19 скаргу боржника ОСОБА_1 задоволено, визнано дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ГТУЮ у місті Києві Гапонової І.Є. щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 27 травня 2019 року у виконавчому провадженні № 56999324 неправомірними та скасовано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 27 травня 2019 року (а.с.89-94).
24 квітня 2020 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_5 , у зв`язку з чим змінила прізвище ОСОБА_9 на ОСОБА_6 .
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 травня 2020 року у справі №755/3657/20 скаргу ОСОБА_1 задоволено, визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проца Віктора Степановича щодо не складення довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 56999324, зобов`язано державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проца Віктора Степановича усунути порушені права боржника ОСОБА_1 шляхом повідомлення про розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 56999324 (а.с. 98-102).
Відповідно до ч.3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Згідно з ч.2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв`язку із перебуванням платника аліментів у лавах Збройних Сил України, тяжким матеріальним становищем, тощо). Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
У відповідності до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.
Позивачу було достеменно відомо про рішення Дніпровського районного суду м.Києва по справі № 755/21375/13 від 15 листопада 2013 року щодо стягнення з нього аліментів.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України гарантовано, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Посилання позивача на спільне проживання сторін після постановлення рішення не може бути підставою для звільнення від сплати аліментів, оскільки не скасовує та не звільняє від зобов`язання сплати аліментів на утримання дитини.
Позивач не був позбавлений можливості сплачувати аліменти в розмірі встановленому судом, або звернутись до суду для вирішення спору щодо зменшення розміру аліментів.
Щодо послання позивача на оплату аліментів від 17 жовтня 2017 року в розмірі 2000,00 грн суд зазначає наступне.
Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Оскільки, заборгованість стягується та нараховується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», позивач має право надати державному виконавцю квитанції про сплату аліментів у відповідному розмірі, які враховуються виконавцем при розрахунку розміру заборгованості по аліментам.
Серед іншого, на обґрунтування свої вимог позивач долучив копії квитанцій на оплату харчування ОСОБА_10 за харчування в дитячому дошкільному закладі №377 в м.Києві.
Разом з тим, позивачем не долучено доказів на підтвердження відвідування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитячого дошкільного закладу №377 в м.Києві. Крім того, з наданих квитанцій не вбачається хто є платником зазначеного платежу.
Посилання позивача, як підставу для часткового звільнення від сплати аліментів, на оплату туристичних путівок та оплату путівки до дитячого оздоровчого табору, також не є обставиною, що має істотне значення в розуміння ч.2 ст. 197 СК України, та за своєю суттю є додатковими витратами на дитину які не пов`язані з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо.
Отже, з наданих до суду доказів не встановлено, що заборгованість в оскаржуваному розмірі виникла у зв`язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення в розумінні ст. 197 СК України.
При цьому відповідачем викладена в позовній заяві вимога саме про звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Позивач не просить суд обчислити її розмір, як це передбачено ч.3 ст. 195 СК України, в разі виникнення відповідного спору.
Таким чином встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що  факт навчання ОСОБА_4 , 2012 р.н., у ЗДО № 377 ніколи не оспорювався сторонами по справі, і заперечень з цього приводу не надходило, відхиляються судом, оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні, з наданих квитанції про сплату за навчання ОСОБА_4 у ЗДО № 377   не вбачається хто саме є платником зазначеного платежу.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.
Висновки суду щодо наявності підстав для відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону, судом надано належну оцінку всім наданим матеріалам справи. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.
Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Чучковською Анною Вячеславівною - залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Суддя-доповідач:                                           А.М. Стрижеус
 
Судді:                                                            Л.Д. Поливач
 
                                                                       О.І. Шкоріна