УХВАЛА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
09 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 2-94/2011(1)
провадження № 61-948 ск 21
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Крата  В. І., Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Універсал Банк», яка підписана адвокатом Сербіною Анною Олександрівною, на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року та на постанову Київського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року за заявою акціонерного товариства «Універсал Банк» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, 
 
ВСТАНОВИВ :
 
У червні 2020 року АТ «Універсал Банк» звернулося в суд із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа та видачу дубліката виконавчого листа про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 в справі за позовом АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 ,                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
 
Заяву обґрунтовує тим, що 12 липня 2011 року Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист щодо стягнення з ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 721 677,36 грн. Виконавче провадження за виконавчим листом № 2-94/11 відсутнє. На запит від 23 жовтня 2019 року банк з Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві отримав відповідь про те, що 01 листопада 2019 року оригінал виконавчого листа повернуто стягувачу на підставі частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки постанова виконавця та оригінал виконавчого листа на їх адресу не надходили та в зв`язку із відсутністю відомостей про виконавче провадження банк неодноразово звертався до виконавчої служби, однак жодної відповіді не отримав. Після особистого звернення до керівника виконавчої служби стало відомо, що виконавче провадження було завершено 03 серпня 2012 року, а виконавчий лист повернуто стягувачу без виконання; виконавча справа передана до архіву. Указане свідчить про втрату оригіналу виконавчого листа, в зв`язку з чим банк просить видати дублікат виконавчого листа та поновити строк для його пред`явлення, оскільки рішення суду до цього часу не виконано. 
 
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року в складі судді Чех Н. А., залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року в складі колегії суддів Олійника В. І., Желепи О. В., Кулікової С. В., заяву залишено без задоволення.
 
Апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про те, що представник банку, починаючи із серпня 2011 року (більше восьми років), не маючи жодної інформації про виконання рішення суду, не скористався правом на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, правом на оскарження бездіяльності виконавчої служби. Представник банку не надав докази на підтвердження обґрунтованості вимог щодо поновлення строку для пред`явлення листа до виконання, в зв`язку з чим відсутні підстави для поновлення такого строку та відповідно видачі дубліката виконавчого листа.
 
18 січня 2021 року АТ «Універсал Банк» засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення та просить скасувати їх як такі, що прийняті з порушенням норм процесуального права, оскільки суди не встановили всіх обставин справи та дійшли помилкового висновку про відсутність вини державної виконавчої служби у втраті виконавчого документа; відділ державної виконавчої служби не надав докази направлення виконавчого документа на адресу стягувача.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Ухвалою Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «Універсал Банк» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року та на постанову Київського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року в частині поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа відмовлено.
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «Універсал Банк» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30 вересня                 2020 року та на постанову Київського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року в частині видачі дубліката виконавчого листа слід відмовити з наступних підстав.
 
Суди встановили, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від                 21 червня 2011 року позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто в солідарному порядку з відповідачів на користь ПАТ «Універсал Банк» 721 677,36 грн заборгованості.
 
12 липня 2011 року видано виконавчі листи на примусове виконання рішення суду.
 
Відповідно до відповіді Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києва від 01 листопада 2019 року виконавчий лист на боржника ОСОБА_3 перебував на виконанні й 03 серпня 2012 року винесено постанову про повернення виконавчого листа на підставі частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 1999 року). Матеріали виконавчого провадження знищено. Станом на 01 листопада                       2019 року виконавчий документ на виконанні не перебуває та повторно до відділу не надходив.
 
Суди встановили, що банк звернувся до виконавчої служби у жовтні 2019 року, тобто майже через вісім років з моменту видачі виконавчих листів, а в суд у червні 2020 року.
 
Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня                  2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що «стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України). Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».
 
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, установивши, що підстави для поновлення строку для пред`явлення листа до виконання відсутні, а тому відповідно й підстави для видачі дубліката виконавчого листа також відсутні, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви.
 
З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом першої та апеляційної інстанцій норми  права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Універсал Банк», яка підписана адвокатом Сербіною Анною Олександрівною, на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від                         30 вересня 2020 року та на постанову Київського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року в частині видачі дубліката виконавчого листа відмовити.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                                  Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                      В. І. Крат
 
                                                                                                                       М. М. Русинчук