П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/4856/20 
Головуючий у І інстанції:  Польовий О.Л. 
Суддя-доповідач:  Іваненко Т.В. 
25 березня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Іваненко Т.В. 
суддів:  Граб Л.С.  Сторчака В. Ю. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року (місце ухвалення рішення - м.Хмельницький) у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про  стягнення коштів, 
В С Т А Н О В И В :
Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача на користь військової частини НОМЕР_1 завдану матеріальну шкоду державі в порядку регресу внаслідок неправомірних дій в розмірі 58428,40 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що на виконання постанови Донецького апеляційного суду від 22.07.2020 у справі №242/3012/19 військова частина сплатила ОСОБА_2 58428,40 грн шкоди, завданої останньому відповідачем внаслідок ДТП. У зв`язку з цим військова частина звернулась до суду з позовом про стягнення в порядку регресу матеріальної шкоди з відповідача.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 57 660,00 грн завданої державі матеріальної шкоди на користь військової частини НОМЕР_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час скоєння ДТП не був відповідальним за збереження автомобіля ЕОВ 4421 (КРАЗ-255Б), реєстраційний номер НОМЕР_2 , а здійснював керування цим автомобілем за наказом командира підрозділу під час передислокації в зоні АТО, а тому вважає, що суд помилково застосував положення Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі". 

Позивач подав до суду відзив, в якому заперечив проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у позовній заяві, та просив суд залишити апеляційну скаргу  без задоволення. 

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін , суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.

Колегією суддів встановлено, що рішенням від 12.03.2020 у справі №242/3012/19 Селидівський міський суд Донецької області стягнув з Моторно (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 47 660,00 грн,  стягнув з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн, стягнув з військової частини НОМЕР_1 в дохід держави судовий збір в сумі 768,40 грн.
Постановою від 22.07.2020 у справі №242/3012/19 Донецький апеляційний суд скасував рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12.03.2020 в частині стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України матеріальної шкоди в розмірі 47660,00 грн та в цій частині ухвалив нове рішення, яким стягнув з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 47660,00 грн, стягнув з військової частини НОМЕР_1 в дохід держави судовий збір у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції в розмірі 768,40 грн.
Відповідно до платіжного доручення від 20.08.2020 №1874 військова частина НОМЕР_1 сплатила на користь ОСОБА_2 47660,00 грн відшкодування матеріальної шкоди.
Відповідно до платіжного доручення від 20.08.2020 №1873 військова частина НОМЕР_1 сплатила на користь ОСОБА_2 10000,00 грн відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до платіжного доручення від 10.08.2020 №1807 військова частина НОМЕР_1 сплатила в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.
27.08.2020 Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з даним позовом про стягнення з відповідача в порядку регресу сплаченої матеріальної шкоди в розмірі 58428,40 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів враховує наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. 
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом. 
Відповідно до приписів частини першої статті 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення. 
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини. 
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин. 
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. 
Частиною першою статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. 
Разом із тим, відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, зокрема, на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. 
Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п.17 ч.1 ст.4 КАС України).
За змістом положень частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади.
Положеннями статті 46 КАС України передбачено, що позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.
Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання; 3) про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України; 4) про встановлення обмежень щодо реалізації права на свободу мирних зібрань (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб`єкту владних повноважень законом.
Тобто, суб`єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об`єднань, юридичних осіб, які не є суб`єктами владних повноважень, виключно для превентивного судового контролю своєї ж діяльності та у випадках, визначених законом.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.
Таким чином, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства справа з огляду лише на її суб`єктний склад.

При визначенні предметної юрисдикції справ суд повинен виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
У справі, що переглядається, військова частина звернувся із позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу. Стягнення шкоди з позивача було встановлено шляхом задоволення саме цивільного позову на підставі статті 1172 ЦК України, якою передбачено, що відповідальність за завдану працівником матеріальну та моральну шкоду несе юридична особа. Право відшкодування такої шкоди у порядку регресу закріплено в цивільному законодавстві.
Згідно із частиною першою статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
У частині 5 статті 3 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" передбачено, що особа у разі завдання з її вини шкоди третім особам, яку відшкодовано відповідно до закону військовою частиною, установою, організацією, закладом, відшкодовує військовій частині, установі, організації, закладу завдану шкоду в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 200/22363/16-а (провадження № 11-720апп18) зроблено правовий висновок про те, що відшкодування шкоди в порядку регресу відбувається в порядку, передбаченому цивільним законодавством України, тобто за правилами цивільного судочинства, що унеможливлює звернення з таким позовом до адміністративного суду.
При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції. 

Таким чином, правовідносини між сторонами у даній справі, не стосуються безпосередньо прийняття, проходження чи звільнення з публічної служби ОСОБА_1 , не спрямовані на захист прав свобод та інтересів особи від порушень із боку суб`єкта владних повноважень й не стосуються оскарження дій останнього, а виникли з деліктного зобов`язання - внаслідок заподіяння шкоди.

У цій справі не підлягає доведенню оцінка правомірності дій відповідача, тобто не підлягає вирішенню питання щодо правомірності прийняття, проходження чи звільнення з публічної служби. Неправомірність дій особи вже встановлена постановою Селидівського міського суду Донецької області від 17.07.2017 у справі №242/2451/17.  
У зв`язку з чим, предметом розгляду у цій справі є лише стягнення шкоди в порядку регресу, тобто вирішення приватноправових відносин.
З огляду на зазначене, за своїм суб`єктним складом, предметом спору, обраним позивачем способом захисту порушених прав та характером спірних правовідносин спір є приватноправовим і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. 
У цьому випадку той факт, що майнової шкоди завдано позивачеві - суб`єкту владних повноважень - під час проходження відповідачем служби, не змінює правової природи спірних відносин і не перетворює цей спір на публічно-правовий.
Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що даний спір належить розглядати у порядку цивільного судочинства.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №760/15085/18.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Згідно із ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
З огляду на неможливість розгляду даної справи за правилами адміністративного судочинства, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року, а провадження у справі - закрити.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року скасувати, а провадження у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про  стягнення коштів закрити.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий	 	 	Іваненко Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Граб Л.С.    Сторчак В. Ю.