П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 січня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/2295/20	

Категорія: 112010201          Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф. 
          Місце ухвалення: м. Херсон 
          Дата складання повного тексту: 18.09.2020 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого  – Бітова А.І.
суддів            – Лук`янчук О.В.
                     – Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута згідно п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі ГУПФ) України в Херсонській області про:
-          визнати протиправними дії та рішення ГУПФ України в Херсонській області року про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Херсонського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року №161/20 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;
-          зобов`язання ГУПФ України в Херсонській області здійснити перерахунок нарахованого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки Херсонського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року №161/20 про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 01 січня 2020 року.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказувала, що перебуває з 2016 року у відставці та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. В лютому 2020 року звернулась із письмовою заявою до відповідача про перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці відповідно до довідки Херсонського апеляційного суду №161/20 від 26 лютого 2020 року. Відповідач протиправно не здійснив перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та 05 березня 2020 року своїм рішенням у здійсненні перерахунку відмовив. Посилаючись на норми Конституції України, Рішення Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18 лютого 2020 року, Закон України "Про судоустрій і статус суддів" позивач вважає дії та рішення Відповідача протиправними і просить задовольнити позовні вимоги повністю.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з дня виникнення права на відповідний перерахунок. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проведено виходячи з розміру суддівської винагороди, встановленої на 01 січня 2020 року та обчисленої згідно діючих на момент проведення такого перерахунку законодавчих норм. Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-рп/2020 не змінювалися розміри суддівської винагороди та не розглядалося питання про перерахунок щомісячного грошового довічного утримання суддям у відставці. Конституційним Судом України у Рішенні від 18 лютого 2020 року №2-рп/2020 не визначено порядок його виконання у зв`язку із втратою чинності положень п.25 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402. Пунктом 5 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-рп/2020 рекомендовано Верховній Раді України невідкладно привести положення законодавства України у відповідність до вищевказаного рішення. Змін до Закону України "Про судоустрій та статус суддів" не внесено. Оскільки рішення Конституційного Суду України №2-рп/2020 набрало законної сили 18 лютого 2020 року, тобто після 1 січня календарного року, підстави для перерахунку за заявою від 27 лютого 2020 року відсутні. Право на наступний перерахунок за новими обставинами виникне у позивача з 1 січня наступного року.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним рішення ГУПФ України в Херсонській області №18/03-16 від 05 березня 2020 року про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 .
Зобов`язано ГУПФ України в Херсонській області перерахувати та виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 згідно довідки Херсонського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року №161/20 про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.
Стягнуто з ГУПФ України в Херсонській області (вул. 28 Армії, 6, м. Херсон, 73005, код ЄДРПОУ 21295057) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.).
В задоволенні іншої частини вимог відмовлено. 
В апеляційній скарзі ГУПФ України в Херсонській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги ГУПФ України в Херсонській області зазначає, що суд першої інстанції приймаючи судове рішення у справі не врахував, що рішення Конституційного Суду від 18 лютого 2020 року №2-рп/2020 не змінювало розміри суддівської винагороди, також у ньому не порушувались питання про перерахунок щомісячного грошового довічного утримання суддів у відставці, отже підстави для перерахунку грошового утримання позивача відсутні.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Херсонській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФ України в Херсонській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.
Згідно довідки Херсонського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року №161/20 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суддівська винагорода, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді ОСОБА_1 складає 184 976,00 грн.
Рішенням ГУПФ України в Херсонській області від 05 березня 2020 року №18/03-16 позивачці відмовлено у перерахунку щомісячного грошового довічного утримання згідно вищезазначеної довідки з підстав зазначених відповідачем у відзиві на позовну заяву.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 має право на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Херсонського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року №161/20, починаючи з 19 лютого 2020 року, тобто з наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року у справі №2-р/2020 року, оскільки саме з цієї дати втратили чинність обмеження, встановлені п.25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII.
Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ст.ст. 135, 142 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" №1402-VII, Рішенню Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018, Рішенню Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020.
Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ст.ст. 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до ч.1 ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Пунктом 4 ч.5 ст. 126 Конституції України встановлено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VІІІ (далі Закон №1402-VІІІ) визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
Відповідно до п.2 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону 1402-VІІІ визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07 липня 2010 року №2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів" (далі Закон №2453-VІ), крім положень, зазначених у п.п.7, 23, 25, 36 цього розділу.
Згідно із ч.1 ст. 142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;
61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
Відповідно до ч.2 ст. 142 Закону №1402-VІІІ, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого ч.1 цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Частинами 3, 4 та 5 ст. 142 Закону №1402-VІІІ передбачено, що щомісячне грошове утримання судді у відставці виплачується у відсотковому співвідношенні від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до ч.3 ст. 135 Закону №1402-VІІІ базовий розмір посадового окладу судді становить:
судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Так, п.22 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VІІІ було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01 січня 2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів".
Відповідно до п.23 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, до проходження кваліфікаційного оцінювання отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів".
Законом України від 16 жовтня 2019 року №193-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування", який набрав чинності 07 листопада 2019 року, було виключено зазначені вище п.п.22, 23 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VІІІ.
Відповідно до п. 24 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402- VIII, розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у п.23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:
а)          для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
б)          для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Пунктом 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 року №2453- VI "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п.25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.
З огляду на зазначене колегія суддів приходить до висновку, що з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення, Закон №1402-VIII передбачає однаковий порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці та не залежить від не/підтвердження таким суддею за результатами кваліфікаційного оцінювання відповідності займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді).
Відповідно до правого висновку Верховного Суду, який викладений, зокрема, у постанові від 11 лютого 2020 року у справі №200/3958/19-а, правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності з 19 лютого 2020 року факту зміни складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з огляду на таке.
Набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке визнано неконституційним, а тому такі правовідносини безпосередньо пов`язуються з дією закону.
Таким чином, з 19 лютого 2020 року у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402-VIII, оскільки фактично відбулась зміна, по відношенню до позивача, розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, що є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.
При цьому, колегія суддів зазначає, що з 01 січня 2020 року розмір посадового окладу для судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, та оскільки з 19 лютого 2020 року втратили чинність обмеження, встановлені п.25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, позивач має право на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Херсонського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року №161/20 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19 лютого 2020 року.
Також, колегія суддів зазначає, що висновки суду першої інстанції в цій справі, з якими погоджується і апеляційний суд, відповідають правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 16 червня 2020 року у зразковій справі №620/1116/20 (Пз/9901/5/20), яка набрала законної сили 07 серпня 2020 року.
Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.
Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, судова колегія, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 14 січня 2021 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.