Справа № 369/11927/20                                                                                             Суддя в І-й інстанції  Перекупка Г.А.
Провадження № 33/824/466/2021                                                                              Суддя в II-й інстанції  Ігнатюк О.В.

КИЇВСЬКИЙ   АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД

П О С Т А Н О В А
 
І м е н е м    У к р а ї н и
 
10 березня 2021 року                                                                                м. Київ
 
Київський апеляційний суд
у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Ігнатюка О.В., з участю: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 , його представника Мартинюка С.М., розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Києво - Святошинського районного суду Київської області від 08 грудня 2020 року, -
в с т а н о в и в :
Постановою судді Києво - Святошинського районного суду Київської області від 08 грудня 2020 року провадження у справі про притягнення 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрите у зв`язку із відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 у вину поставлено те, що він, 11 вересня 2020 року, о 21 годині 20 хвилин, на 18 км. автодороги М-05 Київ - Одеса, керуючи транспортним засобом «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_1 , виїжджаючи з АЗС «Avantage7», в порушення вимог пункту 10.11 ПДР України, не надав переваги у русі транспортному засобу «Audi A4», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який наближався з правого боку та здійснив з ним зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.
Закриваючи провадження у справі щодо ОСОБА_1 суддя місцевого суду указав на те, що зібрані матеріали не містять доказів вчинення останнім порушень ПДР України, які би перебували у причинному зв`язку із наслідками у виді зіткнення транспортних засобів, що свідчило про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Суддя місцевого суду вказав на те, що саме порушення дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» іншим учасником дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 перебували у причинному зв`язку із наслідками у виді зіткнення транспортних засобів.
В апеляційній скарзі іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 указано на незаконність постанови судді та необхідність її скасування. В обґрунтування доводів апеляційної скарги послався на те, що постанова винесена із порушенням норм чинного законодавства, обставини справи з`ясовані неповно, висновки судді не відповідають фактичним обставинам справи. Вважав те, що поза увагою судді місцевого суду залишилась та обставина, що наявність у водія ОСОБА_2 дорожнього знаку 2.1 «дати дорогу» жодним чином не відміняє вимоги п. 10.2 ПДР України та не надає пріоритетний проїзд транспортним засобам що виїжджають з прилеглої території - АЗС, оскільки знак 2.1 «дати дорогу» діє на перехрестя, а виїзд з прилеглої території не відноситься до перехрестя. На думку апелянта, водій ОСОБА_1 виїжджаючи з прилеглої території - АЗС, відповідно до вимог п. 10.2 ПДР України повинний був надати дорогу транспортним засобам, що рухалися по дорозі, на яку він мав намір виїхати. Крім того, на думку апелянта у будь-якому разі водії одночасно під`їхавши до перехрестя повинні були керуватися п. 10.11 ПДР України, відповідно до якого в разі коли траєкторії руху транспортних засобів перетинаються, а черговість проїзду не обумовлена ПДР України, дати дорогу повинен водій, до якого транспортний засіб наближається з правого боку. Просив постанову судді скасувати та ухвалити нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Вислухавши пояснення:
іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 , та його представника, які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи і просили скаргу задовольнити;
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який доводи апеляційної скарги вважав необґрунтованими, просив залишити її без задоволення, а постанову судді без зміни;
вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на таке.
Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 у вину було поставлено порушення вимог п.10.11 ПДР України, відповідно до якогоу випадку перетинання траєкторій руху транспортних засобів, а черговість проїзду не обумовлена вимогами ПДР України, дати дорогу повинен водій, до якого транспортний засіб наближається з правого боку. Дослідивши зібрані у справі докази суддя місцевого суду дійшов до обґрунтованого висновку про те, що указаними доказами не підтверджується факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП внаслідок порушення вимог п. 10.11 ПДР України. Так, аналіз доказів у справі привів суддю місцевого суду до переконання про те, що водій ОСОБА_1 виїжджаючи на дорогу із території АЗС дотримався вимог ПДР України, у тому числі і п. 10.2 ПДР України, який визначає те, що при виїзді на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній. Суддею, при аналізі дій учасників дорожнього руху та дорожньої обстановки, які передували зіткненню транспортних засобів констатований факт не дотримання іншим учасником ДТП ОСОБА_2 вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу». Аналіз досліджених у справі доказів дав судді місцевого суду обґрунтовані підстави для висновків про недоведеність наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та необхідність закриття провадження у справі із підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, які ґрунтуються на вимогах закону і є належним чином мотивованими.
Апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить доводів, які би указували на незаконність на необґрунтованість ухваленого суддею рішення.
Посилання апелянта на те, що місце зіткнення транспортних засобів не є перехрестям в розумінні положень п. 1.10 ПДР України, що унеможливлювало як встановлення на даному місці знаку 2.1 «Дати дорогу», так і можливості керуватися цим знаком по відношенню до транспортних засобів, які виїжджають із прилеглої території АЗС, не ґрунтуються на вимогах нормативних документів, які регулюють дорожній рух, зокрема на положеннях ПДР України. Так, жодним пунктом ПДР України, а також положеннями інших нормативних документі, які регламентують дорожній рух водіям не надається право у межах вибору необхідності та порядку вчинення певних дій (бездіяльності), пов`язаних із керуванням транспортними засобами, оцінювати законність встановлення дорожніх знаків, приймати рішення щодо дії цих знаків та можливості невиконання їх вимог. Натомість п. 1.3 ПДР України передбачений обов`язок водіїв  знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил. Наведені обставини указують на те, що у зазначеній вище дорожній обстановці, яка передувала ДТП, водій ОСОБА_2 зобов`язаний був дотримуватись вимог знаку 2.1 «Дати дорогу». Відповідно до вимог п.1.10 ПДР України «дати дорогу» є вимогою до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість. Тобто, у дорожній обстановці розвиток якої призвів до зіткнення автомобілів «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_1 та «Audi A4», номерний знак НОМЕР_2 ,водій ОСОБА_2 зобов`язаний був дати дорогу транспортним засобом, які наближались до місця подальшого зіткнення транспортних засобів у тому числі і автомобілю під керуванням ОСОБА_1 , надавши йому можливість безперешкодного проїзду та не вчиняти дій, які би вимусили водія ОСОБА_1 змінити напрямок руху або швидкість. 
Не ґрунтуються на вимогах закону і доводи апеляційної скарги в частині не дотримання водієм ОСОБА_1 вимог п.10.11 ПДР України. Аналіз указаної правової норми дає підстави стверджувати про те, що обов`язок давати дорогу водієм, до якого транспортний засіб наближається з правого боку виникає у цього водія у тому випадку коли черговість проїзду не обумовлена вимогами ПДР України. Між тим, схема місця ДТП та наявні у справах фотоматеріали, які учасники судового розгляду не оспорюють, указують на те, що наявним на місці події знаком 2.1 «Дати дорогу» визначалась черговість проїзду транспортних засобів відповідно до яких першим повинен був проїжджати автомобіль під керуванням водія ОСОБА_3 , а після нього - автомобіль під керуванням водія ОСОБА_2 . Те, що дії водія ОСОБА_2 , які регламентовані вимогами ПДР України, у зазначеній вище дорожній обстановці були передбачуваними для водія ОСОБА_3 у зв`язку із видимістю та характерною конфігурацією знаку 2.1 «Дати дорогу», а у відповідності до вимог п. 1.4 ПДР України водій ОСОБА_3 міг розраховувати на дотримання водієм ОСОБА_2 вимог цього знаку, давало водію ОСОБА_3 безумовні підстави для першочергового проїзду. Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про порушення водієм ОСОБА_1 вимог п.10.11 ПДР України.
У діях водія ОСОБА_1 не вбачається також порушень вимог п. 10.2 ПДР України. Так, за змістом даного пункту водій, який виїжджає із прилеглої території зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, які рухаються про проїзній частині. Як зазначено вище обов`язок дати дорогу застосовується у випадку коли інші транспортні засоби мають перевагу у русі. Характерною ознакою місця, де відбулася розглядувана у цій справ ДТП є те, що при виїзді із території АЗС транспортні засоби, які наближаються з правого боку не мають переваги у русі в зв`язку із установленням у напрямку їх руху в місці перехрещення проїзних частин дороги знаку 2.1 «Дати дорогу», який зобов`язує водіїв, які рухаються у даному напрямку дати дорогу автомобілям, у тому числі тим, які виїжджають із території АЗС.
Інші доводи апеляційної скарги не указують на неправильність ухваленого суддею рішення і не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови. Це указує на необґрунтованість апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.    
Постанова судді Києво - Святошинського районного суду Київської області від 08 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову Києво - Святошинського районного суду Київської області від 08 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                    Ігнатюк О.В.