У Х В А Л А  
17 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 323/2899/19
провадження № 61-1853ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення безпідставно списаних коштів та пені, 
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про захист прав споживачів, стягнення безпідставно списаних коштів у розмірі 3 427,83 грнта пені - 531,31 грн.
Позов обгрунтований тим, що 13 жовтня 2019 року на її телефонний номер надійшло смс-повідомлення від Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк), в якому повідомлено про обов`язковий місячний платіж у розмірі 2 582,58 грн за умовами кредиту «Миттєва розстрочка» на 10 платежів. У той самий день позивач звернулась до відділення Банку, що знаходиться у м. Оріхів, вул. Гоголя, 4? із заявою на службу безпеки банку для проведення перевірки щодо несанкціонованого зняття грошових коштів з її рахунку. У той самий день співробітниками Банку позивачу повідомлено, що 13 грудня 2018 року, використовуючи її особисту інформацію, підключена послуга «Миттєва розстрочка».
16 січня 2019 року позивач подала до Оріхівського відділу Токмацької місцевої прокуратури заяву про вчинення кримінального правопорушення.
17 січня 2019 року Оріхівським відділенням поліції Пологівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області розпочато кримінальне провадження № 120194080310000028 за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 358 КК України.
22 січня 2019 року співробітниками Банку позивачу надано виписку по картці/рахунку № НОМЕР_1 і додатковим рахунком за період 12 грудня 2018 року - 13 грудня 2018 року, з якої вбачається, що 13 грудня 2018 року на рахунок №  НОМЕР_2 здійснено зарахування коштів за договором у розмірі 19 250,00 грн. В той самий день, з цього ж рахунку здійснено переказ у розмірі 5 052,50 грн та 13 940,50 грн. Оскільки позивач розпорядження про списання коштів не надавала, будь яких дій, що могли б призвести до списання грошових коштів не вчиняла, тому 13 грудня 2018 року звернулась до відділення Банку з вимогою заблокувати картки відкриті на її ім`я та повідомила службу безпеки Банку про факт шахрайства з її картковим рахунком.
26 березня 2019 року та 27 березня 2019 року позивач отримала повідомлення від Банку, що 26 березня 2019 року списано 14 594,58 грн, 27 березня 2019 року - зараховано 3 092,32 грн. Покупку на 19 250,00 грн з картки * 1681 повністю оплачено.
09 квітня 2019 року позивач звернулася до Банку з письмовою заявою призначення та проведення службового розслідування за фактом шахрайських дій працівників Банку щодо несанкціонованого списання з її рахунку(картки) НОМЕР_3 коштів, яку вона заблокувала ще у січні 2019 року.
Листом від 23 квітня 2019 року №20.1.0.0.0/7-190409/1568 підтверджено факт підключення послуги «Миттєва розстрочка» на картковий рахунок НОМЕР_3 через використання її особистої інформації, яка була відома Банку.
07 липня 2019 року на телефонний номер позивачки надійшло два смс- повідомлення, згідно яких їй повідомлено, що Банком прийнято рішення на її користь та гроші у розмірі 13 940,50 грн та 5 052,50 грн зарахуються на картку протягом 24 годин.
Таким чином, Банком визнано, що без розпорядження позивача з її картковим рахунком вчинені сторонніми особами шахрайські дії.
Впродовж січня - червня 2019 року з карткових рахунків НОМЕР_3 та НОМЕР_1 Банком здійснювалося списання коштів у рахунок погашення вищевказаних зобов`язань.
З двох карткових рахунків позивача в рахунок погашення заборгованості списано Банком  3 427,83 грн.
09 серпня 2019 року позивач на адресу Банку направила вимогу про повернення неправомірно списаних коштів, яку відповідач отримав 14 серпня 2019 року, однак не повернув незаконно списані кошти на її рахунок. Відповіді на вимогу також не задав, у зв`язку з цим позивач звернулася до суду з цим позовом.
Крім того, позивачка зазначила, що через відмову відповідача повернути на її рахунок незаконно зняті кошти, відповідач має сплатити їй пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи і переказ коштів в Україні», яка за її розрахунком становить 531,31 грн.
Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2021 року, позов задоволено.
Стягнено з банку на користь ОСОБА_1 суму безпідставно списаних коштів у розмірі 3 427,83 грн та пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у розмірі 531,31 грн.
Суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, про обгрунтованість та доведеність позовних вимог.
У лютому 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2021 року.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01 січня 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 270,00 грн.
Предметом спору у зазначеній справі є стягнення безпідставно списаних коштів та пені у розмірі 39 959,14 грн. Ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн*100=227 000,00 грн). 
У касаційній скарзі не викладено переконливих аргументів щодо обґрунтування умов застосування винятків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки оскаржувані заявником на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2020 року та постанова Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2021 року постановлені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення безпідставно списаних коштів та пені відмовити.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                     А. С. Олійник
С. О. Погрібний
В. В. Яремко