ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 листопада 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/1450/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Лукманової О.М., Дурасової Ю.В.,     
  
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Кіровградського  окружного адміністративного суду  від 03.06.2020  (суддя Пасічник Ю.П.)   по справі за позовом ОСОБА_1  до Військової частини НОМЕР_1  про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити певні дії,-

                                                  в с т а н о в и В:

У травні  2020 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2010 року по 2019 рік включно, виходячи з мого грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 26 версня 2019 року;  зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки , як учаснику бойових дій, за період з 2010 року по 2019 рік включно , виходячи з мого грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 26 вересня 2019 року; стягнути з військової частини НОМЕР_2 на мою користь 10 000 гривень компенсації за завдану моральну шкоду. 
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду  від 03.06.2020 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2010 року по 2019 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 26 версня 2019 року.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки , як учаснику бойових дій, за період з 2010 року по 2019 рік включно , виходячи з  грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 26 вересня 2019 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду обгрунтовано тим, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 2010 року по 2019 рік.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач  подав  апеляційну скаргу, в якій просив прийняти нове рішення, яким  в задоволенні позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при вирішенні справи Кіровоградським окружним адміністративним судом не було взято до уваги те, що в попередніх редакціях Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ від 22.10.1993 року, яким надаються пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняних до них, зокрема п.12 ст.12, передбачалось використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки без збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік;
Однак, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни» від 14.05.2015 року №426-УШ та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань мобілізації та соціального захисту громадян України, які підлягають звільненню з військової служби під час особливого періоду або у зв`язку з оголошенням демобілізації» від 18.03.2015 р. № 259-УПІ відповідні категорії осіб отримали право на додаткову відпустку із збереженням заробітної плати, починаючи з 2015 року, (редакція Закону №3551-ХП від 06.06.2015 року).
Надається така відпустка в календарному році при підтвердженні статусу учасника бойових дій чи інваліда війни.
Статус учасника бойових дій Позивачу було встановлено 01 липня 2005 рокуу проте відповідні зміни до Законодавства України, які надають право відповідній категорії громадян на додаткову відпустку строком 14 діб у рік зі збереженням заробітної плати були внесені лише у 2015 році!
Тобто фактичне право позивача на отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій з`явилось лише  в 2015 році.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не  підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 .
З 2005 року по 2019 рік проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 .
Наказом від 26 вересня 2019 року №207 ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас.
Однак, ні в день звільнення та виключення з списків особового складу вч НОМЕР_1 , ні по теперішній час, відповідач не провів повного розрахунку, а саме не виплатив грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки із збереженням заробітної плати учасника бойових дій, передбаченої Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.
Відповідно до ч. 2  ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Статтею 46 Конституції України  встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
У відповідності до ч.1 ст.4 Закону України "Про відпустки" від 05.11.1996р. №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР) встановлюються такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Статтею 16-2 Закону №504/96-ВР  передбачено додаткову відпустку окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності.
Так, згідно з наведеною нормою, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений  Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до  Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Згідно з ч.1  ст.5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993р. №3551-XII  (далі - Закон №3551-XII) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
В силу п.12 ч.1  ст.12 Закон №3551-XII  учасникам бойових дій (статті 5, 6) надається право на використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Відповідно до ч.8  ст.10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"  (далі - Закон №2011-XII) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до  Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо  Законом України "Про відпустки"  або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Згідно з абз.2 п.14  ст.10-1 Закону №2011-XII  військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей (абз.3 п.14  ст.10-1 Закону №2011-XII).
За змістом п.17 ст.10-1 Закону №2011-XII-19 в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
У відповідності до п.18  ст.10-1 Закону №2011-XII  в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється (п.19  ст.10-1 Закону №2011-XII).
Пунктом 21  ст.10-1 Закону №2011-XII  передбачено, що у разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів.
Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993р. №3543-ХІІ  (далі - Закон №3543-ХІІ) визначено поняття особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 17.03.2014р. №303/2014 "Про часткову мобілізацію", затвердженим  законом України від 17.03.2014р. №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.
Тобто, з наведеного вище вбачається, що спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку зі звільненням позивача виникли в особливий період.
В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1  ст.12 Закону №3551-XII, припиняється.
Відповідно до ч.8  ст.10-1 Закону №2011-XII  військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до  Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
Таким чином, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені  Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Так, відповідно до ч.14  ст.10-1 Закону №2011-XII  у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Колегія суддів зауважує, що норми  Закону №3551-XII  не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.
Законом №2011-XII  не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби. Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12  статті 12 Закону №3551-XII, пунктом 8 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ, статтею 16-2 Закону №504/96-ВР.
Відповідно до п.3, 6 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого  наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.
Матеріалами справи підтвержено, що позивач, ОСОБА_1 , має статус учасника бойових дій з 2005р., що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 .
Таким чином, колегія суддів приходить висновку, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої  ст.16-2 Закону № 504/96-ВР  та п.12 ч.1  ст.12 Закону № 3551-ХІІ.
Аналогічна позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 у справі № 620/4218/18 (Пз/9901/4/19).
Отже, відповідач не довів правомірність ненарахування та невиплати позивачу при звільненні грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої  статтею 19 Закону України «Про відпустки», що свідчить про наявність протиправної бездіяльності.
                    З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
                    Керуючись п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322,  325,  329 КАС України, суд
                       
          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволенння .
Рішення    Кіровградського  окружного адміністративного суду  від 03.06.2020  залишити без змін.
                    Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5  ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова