ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2042/21 Справа № 178/1358/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Цаберябий Б. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
               головуючого – судді Демченко Е.Л. 
               суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 
               при секретарі – Кругман А.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу Криничанського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на ухвалу Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та стягнення судових витрат, -

в с т а н о в и л а:

       У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та стягнення судових витрат. 
       Ухвалою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця. Визнано неправомірними дії державного виконавця Криничанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Королюк Ю.І. щодо прийняття до виконання виконавчого листа №178/1358/18, виданого 28 січня 2019 року Криничанським районним судом Дніпропетровської області. Скасовано постанову державного виконавця Криничанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Королюк Ю.І. від 14 червня 2019 року про відкриття виконавчого провадження №59352066. У задоволенні вимог скаржника щодо стягнення з Криничанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області судових витрат відмовлено (а.с.41-43).
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року в частині відмови у стягненні судових витрат скасовано і направлено справу для продовження розгляду в зазначеній частині до суду першої інстанції.
       Ухвалою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року стягнуто з Криничанського районного відділу державної виконавчої служби судові витрати у розмірі 3 000 грн.
       Не погодившись з ухвалою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року Криничанський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) звернувся до суду з апеляційною скаргою. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що судові витрати стягнуті з них, на їх думку, є необґрунтованими та недоведеними. 
       Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу сторони по справі не скористались. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Судом першої інстанції встановлено, що при зверненні до суду зі скаргою на дії державного виконавця, ОСОБА_1 одночасно просив вирішити питання про стягнення судових витрат на професійну правову допомогу (а.с.2).
       Ухвалою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця. Визнано неправомірними дії державного виконавця Криничанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Королюк Ю.І. щодо прийняття до виконання виконавчого листа №178/1358/18, виданого 28 січня 2019 року Криничанським районним судом Дніпропетровської області. Скасовано постанову державного виконавця Криничанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Королюк Ю.І. від 14 червня 2019 року про відкриття виконавчого провадження №59352066. У задоволенні вимог скаржника щодо стягнення з Криничанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області судових витрат відмовлено (а.с.41-43).
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року було встановлено, що, ухвалюючи судове рішення про задоволення скарги, судом першої інстанції відмовлено у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу, які, згідно процесуального законодавства, покладаються на орган державної виконавчої служби у разі постановлення ухвали про задоволення скарги заявника.        Не з`ясовувались обставини щодо розміру витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, не перевірялися подані скаржником докази (договір, акт здачі-приймання робіт, розрахункові квитанції, тощо), не встановлювався факт надання або не надання послуг (характерні ознаки, обсяг, передбачений у договорі про надання правничої допомоги).
       Ухвала суду, в частині відмови у задоволенні вимог скарги про стягнення судових витрат, в порушення вимог ст.260 ЦПК України не містила мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків про відмову у стягненні судових витрат та норм закону, якими суд керувався при постановленні ухвали в оскарженій частині.
       А тому, колегія суддів дійшла висновку, що постановлена судом ухвала в зазначеній частині не відповідає вимогам процесуального закону, а отже наявні підстави для скасування ухвали Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Постановлюючи ухвалу від 21 жовтня 2020 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області взяв до уваги висновки апеляційного суду та прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення судових витрат по справі. 
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним. 
       За змістом ст.452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника. 
       Оскільки судом першої інстанції ухвалою від 27 травня 2020 року задоволено скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження, суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст.452 ЦПК України, на законних підставах стягнув на користь скаржника ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом скарги. 
       Доводи апеляційної скарги стосовно того, що скаржником не доведено факту понесення витрат та їх розмір колегія суддів відхиляє. 
       Відповідно до ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
       При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4)дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 
       Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
       Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
       При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
       Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п.269).
       Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
       Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.
       Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.п.7, 48 постанови від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
       Згідно із вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
       З матеріалів справи вбачається, що в якості доказу витрат на правову допомогу ОСОБА_1 надав копію договору про надання правової допомоги від 10 лютого 2020 року, укладеного між ним і адвокатом Шахторіним А.С. (а.с.14-15).
       Відповідно до п.4.1 цього договору вартість правової допомоги за договором визначається у розмірі 3 000 грн.
       Як зазначено в акті здачі-приймання робіт від 06 березня 2020 року у вартість увійшли послуги з: підготовки запиту до Криничанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, усної юридичної консультації, аналізу судової практики та підготовки до суду скарги на дії державного виконавця (а.с.16).
       З наданої копії квитанції про сплату витрат на професійну правничу допомогу вбачається, що ОСОБА_1 04 березня 2020 року сплатив 3 000,00 грн. (а.с.17).
       В ході розгляду справи скаржником доведені понесені ним витрати на правову допомогу, які входять до складу судових витрат, а тому такі витрати повинні бути відшкодовані.
       Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
       Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
       Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що судове рішення першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу Криничанського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) залишити без задоволення.

       Ухвалу Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року залишити без змін. 

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
       
               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

               Судді:                                                 Куценко Т.Р. 

Макаров М.О.