ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" березня 2021 р.                                         Справа№ 920/693/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Мальченко А.О.
суддів:            Агрикової  О.В. 
          Чорногуза М.Г. 
 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради
на рішення Господарського суду Сумської області від 01.12.2020
у справі № 920/693/20 (суддя Заєць С.В.)
за позовом Першого заступника керівника Сумської місцевої прокуратури Сумської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Сумській області
до Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради
про стягнення 128 737,59 грн

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Сумської місцевої прокуратури Сумської області (далі - прокуратура) звернувся до Господарського суду Сумської області з позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Сумській області (далі - ДЕІ у Сумській області, позивач) до Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради (далі - КП «Міськводоканал» СМР, відповідач), в якому просить суд стягнути з відповідача 128  737,59 грн шкоди, завданої навколишньому природному середовищу, внаслідок перевищення встановлених нормативів ГДС.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за результатами перевірки додержання КП «Міськводоканал» СМР вимог природоохоронного законодавства Державною екологічною інспекцією у Сумській області було виявлено факт завдання державі збитків, зумовлених скиданням КП «Міськводоканал» СМР стічних вод у поверхневий водний об`єкт р. Псел з перевищенням встановлених нормативів ГДС по нітратам у загальному розмірі 128  737, 59 грн, які наразі залишаються не відшкодованими.
Прокурор також зазначив, що державна екологічна інспекція не вжила заходів щодо стягнення з відповідача в судовому порядку зазначених збитків, що свідчить про неналежний захист інспекцією законних інтересів держави та відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру», що є підставою для вжиття прокурором заходів представницького характеру та пред`явлення цього позову.
Рішенням Господарського суду Сумської області від 01.12.2020 у справі №  920/693/20 позовні вимоги Першого заступника керівника Сумської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Сумській області до Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради, про стягнення 128 737, 59 грн задоволено повністю.
Ухвалено стягнути з КП «Міськводоканал» СМР на користь Державної екологічної інспекції у Сумській області 128 737,59 грн шкоди, завданої навколишньому природному середовищу внаслідок перевищення встановлених нормативів ГДС, зарахувавши вказані кошти на рахунок з подальшим перерахуванням 38 621,27 грн (30%) до спеціального фонду Державного бюджету України; 25 747,52 грн (20%) до спеціального фонду обласного бюджету Сумської обласної ради; 64 368,80 грн (50%) до спеціального фонду місцевого бюджету Нижньосироватської ОТГ Сумської області та стягнути з КП «Міськводоканал» СМР на користь Прокуратури Сумської області судові витрати за сплату судового збору у сумі 2 102,00 грн.
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Комунальне підприємство «Міськводоканал» Сумської міської ради звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування своїх вимог апелянт наголошував на тому, що прокурором не заявлено та не підтверджено наявність підстав для представництва інтересів держави в особі Нижньосироватської ОТГ Сумської області, на території якої знаходиться частина р. Псел, в яку здійснюється скид зворотних вод КП «Міськводоканал» СМР. Водночас, прокуратурою заявлено вимогу про відшкодування збитків, які завдані саме Нижньосироватській ОТГ Сумської області, однак така до участі у розгляді даної справи не була залучена; доводи відповідача, зазначені у відзиві на позовну заяву, в запереченнях судом першої інстанції не вивчались та не були спростовані в ухваленому рішенні; суд першої інстанції невірно застосував норми, визначені Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 14.08.2009 №767/16783 (далі - Методика №389). Так, на підставі акту перевірки ДЕІ у Сумській області виконано розрахунок розміру відшкодування збитків згідно з п.7.1 Методики №389 за формулою №12, водночас, за п.7.1 Методики №389 формула №12 застосовується при розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних водним об`єктам (крім морських вод) внаслідок скидів забруднюючих речовин зі зворотними водами з перевищенням встановленого нормативу ГДС. За наведеною методологією необхідною умовою визначення суми збитків є встановлення факту перевищення нормативу гранично допустимого скиду. Однак, матеріали справи не містять доказів встановлення позивачем перевищення нормативу ГДС, а лише встановлено перевищення ГДК забруднюючих речовин за контрольний період в одиницях виміру маси на одиницю об`єму, що свідчить про відсутність необхідної умови для застосування відповідного положення формули №12;  при здійснені розрахунку, наведеного за формулою №12, судом також невірно визначено коефіцієнт, що враховує категорію водного об`єкта  (Ккат), згідно з додатком 2 Методики №389, який вказує на необхідність застосування при підрахунку збитків коефіцієнту 1,0 (категорії водного об`єкту господарсько-побутового використання) замість коефіцієнту 1,6 (категорії водного об`єкту рибогосподарського використання).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП «Міськводоканал» СМР на рішення Господарського суду Сумської області від 01.12.2020 у справі № 920/693/20; розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; Першому заступнику керівника Сумської місцевої прокуратури Сумської області та Державній екологічній інспекції у Сумській області встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Державна екологічна інспекція у Сумській області скористалася правом, наданим статтею 263 ГПК України, надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.
Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач вказував на те, що відповідно до встановлених Дозволом на спеціальне водокористування УКР 0365 СУМ від 31.08.2015 лімітів скиду забруднюючих речовин із стічними водами (т/рік), ліміт скиду по нітритам в рік складає - 18,39 т/рік.
Відповідач у статистичному звіті про використання води по формі №2ТП-водгосп (річна) за 2017 рік у Таблиці 2 (водовідведення) в розділі «Вміст основних забруднюючих речовин у зворотних (стічних) водах» колонка 17, код речовини 31 (нітрити) зазначив, що зі зворотними водами було відведено нітритів - 20,8 т/рік.
Таким чином, позивач твердить, що відповідач в порушення вимог ст. ст. 44, 70 Водного кодексу України здійснив скид забруднюючої речовини - нітритів з перевищенням встановленого Дозволом ліміту скиду на 2,21 тонни вказаної забруднюючої речовини.
Сумська місцева прокуратура також скористалася правом, наданим статтею 263 ГПК України, надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін, вказуючи, що фактично тоннаж забруднюючих речовин, які потрапили в поверхневий водний об`єкт протягом року був визначений безпосередньо відповідачем та відображений у статистичному звіті 2ТП (водгосп), а стосовно визначення забруднення вод нітритами зазначив, що таку масу скиду було визначено як різницю між фактичним скидом забрудненої речовини у водний об`єкт за розрахунковий період та ліміту скиду забруднюючої речовини, встановлений у дозволі на спеціальне водокористування. 
Водночас у відзиві прокуратура наголошує, що належним чином обґрунтувала та довела необхідність захисту інтересів держави в особі саме Державної екологічної інспекції у Сумській області.
Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, за результатами проведеної позивачем в період з 03.06.2019 по 14.06.2019 планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства у діяльності відповідача, було встановлено та підтверджено факт скидання стічних вод у поверхневий водний об`єкт р. Псел з перевищенням встановлених нормативів ГДС по нітратам, що є порушенням вимог ст. 44 п. З, ст. 70 п. 6, ст. 95 Водного Кодексу України.
За результатами перевірки позивачем було складено Акт щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів № 293/05 від 19.02.2020 ( далі - Акт). 
В акті в розділі «Опис виявлених порушень» зокрема зазначено, що перевищено ліміт скиду т/рік встановленого дозволом на спеціальне водокористування, відповідно до даних Звіту з використання води за формою 2 ТП (водгосп) по наступним речовинам: 2016 рік - азот амонійний, 2017 рік - нітрити та за результатами вимірювань показників складу та властивостей вод (протокол №23-06-2019 від 10.06.2019) встановлено скид зворотних вод з перевищенням нормативів ГДС по ХСК  та нітритам.
Акт був підписаний директором КП «Міськводоканал» СМР - А.Г. Сагач, головним інженером та екологом КП «Міськводоканал» СМР та скріплений печаткою підприємства (відповідача) без жодних зауважень до його змісту чи виявлених порушень вимог природоохоронного законодавства.
Визначаючи забруднення вод нітритами, масу скиду було визначено як різницю між фактичним скидом забруднюючої речовини у водний об`єкт за розрахунковий період та ліміту скиду забруднюючої речовини, встановлений у дозволі на спеціальне водокористування, відтак перевищення нормативу ГДС відповідачем склало: нітрити 2,41 т/рік, а розмір шкоди навколишньому природному середовищу склав 128  737, 59 грн.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з претензією № 117/05 від 25.07.2020, в якій пропонував відшкодувати нанесену державі шкоду у добровільному порядку, однак відповідач на таку належним чином не відреагував, збитки не відшкодував. 
Судом першої інстанції встановлено, що позивач звертався до Сумської місцевої прокуратури з листом вих..1620/12-23 від 18.05.2020 про вжиття заходів прокурорського реагування шляхом звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача шкоди.
Прокурор, в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», листом від 03.07.2020 повідомив позивача про намір звернутись до господарського суду з даним позовом. 
На підставі наведеного, прокуратура звернулась до Господарського суду Сумської області з позовом в інтересах держави  в особі Державної екологічної інспекції.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а доводи апелянта вважає не обґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.
Стаття 50 Конституції України, гарантує кожному право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.
Згідно з ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовуванні в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.
Статтею 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог.
Пунктом «в» статті 41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», встановлено, що економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають, зокрема встановлення лімітів використання природних ресурсів, скидів забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище.
Відповідно до п. 3, 7 ч. 1 ст. 44 Водного кодексу України, водокористувачі зобов`язані дотримувати встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин та встановлених лімітів забору води, лімітів використання води та лімітів скидання забруднюючих речовин, а також санітарних та інших вимог щодо впорядкування своєї території; здійснювати облік забору та використання вод, вести контроль за якістю і кількістю скинутих у водні об`єкти зворотних вод і забруднюючих речовин та за якістю води водних об`єктів у контрольних створах, а також подавати відповідним органам звіти в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законодавчими актами.
Згідно зі ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього середовища.
Як передбачено в ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено у статті 1166 ЦК України, з аналізу якої слідує, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина 2 статті 1166 ЦК України).
Колегія суддів звертає увагу, що відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди. Для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК України необхідно довести такі елементи: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина особи, що завдала шкоду.
Так, у відповідності до п. 1.6 Роз`яснення президії Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища» від 27.06.2001 р. за № 02-5/744, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника (ст.ст. 1166, 1172 Цивільного кодексу України). Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.
Приписами статей 73, 74 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
На підставі наведеного, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції про те, що вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, варто виходити з презумпції вини правопорушника.
Як встановлено судом першої інстанції за результатами проведеної позивачем в період з 03.06.2019 по 14.06.2019 планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства у діяльності відповідача, було встановлено та підтверджено факт скидання стічних вод у поверхневий водний об`єкт р. Псел з перевищенням встановлених нормативів ГДС по нітратам, що є порушенням вимог ст. 44 п. З, ст. 70 п. 6, ст. 95 Водного Кодексу України.
За результатами перевірки позивачем було складено Акт щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів № 293/05 від 19.02.2020.
Колегією суддів встановлено, що дії Державної екологічної інспекції у Сумській області з проведення перевірки, за наслідками якої був складений акт перевірки дотримання вимог у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів №293/05 не були предметом оскарження в суді та не були визнані в судовому порядку протиправними.
Вказаний акт перевірки на час вирішення спору є чинним, зазначені в акті відомості відповідачем за допомогою належних і допустимих доказів не спростовані.
Як зазначив Верховний Суд у постановах від 16.07.2020 у справі № 826/4/16 та від 23.09.2020 у справі № 640/2911/19, акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.
Отже, акт перевірки слід розцінювати як належний доказ, в якому зафіксовано факт вчинення відповідачем порушення природоохоронного законодавства.
Так, факт вчинення відповідачем порушення вимог природоохоронного законодавства підтверджується актом планової перевірки, який був підписаний керівником, головним інженером та екологом відповідача та скріплений печаткою підприємства (відповідача) без жодних зауважень до його змісту чи виявлених порушень вимог природоохоронного законодавства.
Відповідно до ч.1, ч. 3 ст. 111 Водного кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України. Притягнення винних у порушенні водного законодавства до відповідальності не звільняє їх від обов`язку відшкодування збитків, завданих ними внаслідок порушення водного законодавства.
Порядок визначення розміру заподіяних збитків внаслідок порушень водного законодавства встановлений Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 14.08.2009 №767/16783 (далі - Методика №389)
Відповідно до пункту 1.4 Методики №389 ця Методика застосовується державними інспекторами України з охорони навколишнього природного середовища та державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища відповідних територій (далі - державні інспектори) при розрахунку розмірів збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, які виявлені за результатами державного контролю за додержанням вимог фізичними особами, фізичними особами - підприємцями та юридичними особами природоохоронного законодавства.
Державні інспектори з дати встановлення факту порушення вимог законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів проводять збір і аналіз необхідних матеріалів і, на підставі цієї Методики, розраховують розмір відшкодування збитків.
Пунктом 1.2 Методики №389 ця Методика встановлює порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, у разі: забору, використання води та скиду забруднюючих речовин із зворотними водами з порушенням умов водокористування, встановлених у дозволі на спеціальне водокористування.
Пунктом 1.7 Методики №389 визначено, що граничнодопустимий скид (ГДС) - маса речовини у зворотній воді, що є максимально допустимою для відведення за встановленим режимом для цього пункту водного об`єкта за одиницю часу.
Водночас, наднормативний скид забруднюючих речовин у водний об`єкт - частина маси фактично скинутої речовини у зворотних водах, що перевищує масу речовини, максимально допустиму для відведення за розрахунковий період.
Позивач здійснив розрахунок збитків на підставі п.7.1 (формула 12) Методики №389, яка входить до сьомого розділу «Розрахунок розмірів відшкодування збитків, заподіяні державі внаслідок наднормативного скиду забруднюючих речовин у водний об`єкт зі зворотними водами».
Відповідно до п.2.1 Методики №389 наднормативними скидами забруднюючих речовин у водний об`єкт з перевищенням ГДС вважаються: скиди зі зворотними водами забруднюючих речовин з перевищенням встановлених нормативів ГДС, що підлягають нормуванню згідно із законодавством, або таких, що не підлягають нормуванню згідно із законодавством.
Пунктом 5.2 Методики №389 У разі відсутності у фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців та юридичних осіб первинної документації (журнали обліку за формами ПОД-11, ПОД-13) та протоколів виконання вимірювань складу та властивостей стічних вод розрахунок маси наднормативного скиду забруднюючих речовин виконується на підставі даних державної статистичної звітності 2-ТП (водгосп), та лімітів скиду забруднюючих речовин, встановлених у дозволі на спеціальне водокористування, за формулою Мі  = Міф  - Міл, .
Де Мі - маса наднормативного скиду i-ї забруднюючої речовини у водний об`єкт зі зворотними водами, т;
Мiф фактичний скид i-ї забруднюючої речовини у водний об`єкт за розрахунковий період (відповідно за квартал або за рік) за даними державної звітності, т;
Мiл ліміт скиду i-ї забруднюючої речовини, встановлений у дозволі на спеціальне водокористування (відповідно на квартал або на рік), т.
Стосовно визначення забруднення вод нітритами, то масу скиду було визначено позивачем, як різницю між фактичним скидом забруднюючої речовини у водний об`єкт за розрахунковий період та ліміту скиду забруднюючої речовини, встановлений у дозволі на спеціальне водокористування.
Матеріалами справи підтверджується, що Дозвіл на спеціальне водокористування УКР 0365 СУМ від 31.08.2015 виданий КП «Міськводоканал» СМР встановлює ліміти скиду забруднюючих речовин із стічними водами (т/рік), ліміт скиду по нітритам в рік складає 18,39 т/рік.
Фактично тоннаж забруднюючих речовин, які потрапили в поверхневий водний об`єкт протягом року був визначений безпосередньо відповідачем та відображений у статистичному звіті 2-тп (водгосп), форма затверджена Наказом Мінприроди України від 16.03.2015 № 78 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.04.2015 за № 382/26827.
Сам факт наявності забруднюючих речовин відповідачем не спростовується.
Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про невірно виконаний розрахунок завданого збитку та з неправильним застосуванням положень Методики №389, оскільки такий розрахунок позивачем здійснений на підставі даних звітності відповідача (звітів за формою № 2ТП-водгосп) та відповідно до норм Методики.
На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що перевищення нормативу ГДС відповідачем склало: нітрити 2,41 т/рік, а розмір шкоди навколишньому природному середовищу склав 128  737, 59 грн.
Стосовно тверджень апелянта про невірне застосування величини коефіцієнту, що враховує категорію водного об`єкта  (Ккат), згідно з додатком 2 Методики №389 при здійснені розрахунку, наведеного за формулою №12 та необхідність застосування при підрахунку збитків коефіцієнту 1,0 (категорії водного об`єкту господарсько-побутового використання) замість коефіцієнту 1,6 (категорії водного об`єкту рибогосподарського використання), колегія суддів зазначає наступне.
Правомірність застосування у розрахунку коефіцієнту 1,6 підтверджується Рибогосподарською характеристикою ділянки річки в місці скиду очисних споруд КП «Міськводоканал» СМР на території Червоненської сільської ради №01-12/898 22.07.2014 року виданої Управлінням охорони, використання і відтворення біоресурсів та регулювання рибальства в Сумській області, відповідно до якої  вказана ділянка річки Псел відноситься до ІІ категорії та є придатною для рибогосподарського використання.
Як вбачається з матеріалів справи, Червоненська сільська рада Сумського району листом від 22.07.2014 №400/1 повідомила Державну екологічну інспекцію у Сумській області про те, що місце знаходження скиду очисних споруд КП «Міськводоканал» СМР знаходиться за межами населеного пункту с. Барвінкове, аналогічна інформація зазначена також у листі Нижньосироватської сільської ради від 19.06.2019 №987, який наявний в матеріалах справи.
Колегія суддів зазначає, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено, того факту, що очисні споруди були розташовані за межами міста Суми, а безпосередній скид з них відбувається в межах м. Суми.
Надавши оцінку наявним у справі доказам, доводам та запереченням сторін, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача шкоди, завданої державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства, в розмірі 128  737,59 грн.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у прокуратури та не підтвердження нею наявності підстав для представництва інтересів держави в особі Нижньосироватської ОТГ Сумської області, на території якої знаходиться частина р. Псел, в яку здійснюється скид зворотних вод КП «Міськводоканал» СМР та безпідставне заявлення прокуратурою вимоги про відшкодування збитків, завданих саме Нижньосироватській ОТГ Сумської області, яка до участі у розгляді даної справи не була залученою, судова колегія вважає необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.
Відповідно до п.3 ч.1 статті 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч. 4 статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. 
При звернені до суду із позовною заявою прокурором обґрунтовано необхідність захисту інтересів держави наступним.
Згідно ч.3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (ч.4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).
Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у разі порушення або загрози порушення інтересів держави тільки у виключних випадках:
- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах;
- якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Нездійснення захисту - має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень, тобто він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
Здійснення захисту неналежним чином - має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
Обґрунтовуючи своє звернення з даним позовом до суду, прокурор зазначає, що воно зумовлено потребою захистити інтереси держави у зв`язку з нездійсненням відповідних повноважень органом Державної екологічної інспекції України в особі Держекоінспекцією у Сумській області, який держава наділила відповідними функціями щодо державного контролю у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів
Відповідно до ч.3 статті 16 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державними органами управління в галузі охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, а на території Автономної Республіки Крим - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища та інші державні органи, до компетенції яких законами України віднесено здійснення зазначених функцій.
Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 №275 затверджено Положення про Державну екологічну інспекцію України (далі за текстом - Положення №275), відповідно до якого Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України (надалі - КМУ) через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) в сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Основними завданнями Держекоінспекції є: здійснення у межах повноважень, передбачених законом, державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства, зокрема, щодо: охорони, захисту, використання і відтворення лісів.
Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань: проводить перевірки (у тому числі документальні) із застосуванням інструментально-лабораторного контролю, складає відповідно до законодавства акти за результатами здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства з питань, що належать до її компетенції, надає обов`язкові до виконання приписи щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства та здійснює контроль за їх виконанням і здійснює лабораторні вимірювання (випробування); пред`являє претензії про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, та розраховує їх розмір, звертається до суду з відповідними позовами; вживає в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступає позивачем та відповідачем у судах (пп.3,8,9 п.4 Положення №275).
Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи (п.7 Положення №275).
Згідно з пунктами 1, 4.2 Положення про Державну екологічну інспекцію у Сумській області, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 12.12.2011 №136 Державна екологічна інспекція у Сумській області є територіальним органом Державної екологічної інспекції України і їй підпорядковується.
На підставі наведеного органом уповноваженим державою здійснювати повноваження у спірних правовідносинах є Державна екологічна інспекція у Сумській області.
Відповідно до п.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Відповідно до п.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Жодна з сторін спору не заперечує, що з 2019 року, Державною екологічною інспекцією у Сумській області встановлено факт правопорушення, проте на даний час встановлені збитки не відшкодовані, до суду остання не зверталась, а відтак прокурор вірно оцінив, що у даному випадку має місце неналежне здійснення Державною екологічною інспекцією у Сумської області захисту інтересів держави після з`ясування обставин виявленого порушення, а саме: не проводяться заходи представницького характеру з питань відшкодування збитків і втрат, заподіяних державі в результаті порушення КП «Міськводоканал» СМР законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Прокурор, на виконання ч.4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», попередньо, до подання позову до суду, звернувся до органу уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, з повідомленням про порушення закону, який повинен був розглянути таке звернення і вжити заходів щодо захисту інтересів держави. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що незважаючи на встановлені порушення та тривалість їх існування, позивач будь-яких заходів на усунення порушень до моменту звернення прокурора з позовом не вжив. Крім того, позивач звернувся до прокурора з листом про стягнення шкоди з відповідача, у зв`язку з неможливістю самостійно захистити свої інтереси.
Оскільки позивач не здійснив захист інтересів держави, то існує необхідність їх захисту прокуратурою та наявні, визначені законом підстави, для звернення прокурора до суду з даним позовом та саме в інтересах Державної екологічної інспекції Сумської області.
З приводу заявлених скаржником доводів про незаконність оскаржуваного рішення, ухваленого без залучення до участі у розгляді в ній Нижньосироватської ОТГ Сумської області, колегія суддів вважає вказати на наступне.
Відповідно до п. 7 ч. 3 статті 29 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є, зокрема, 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.
Згідно з п. 4 ч. 1 статті 69-1 Бюджетного кодексу України до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать, зокрема, 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50%, обласних бюджетів та бюджету АРК - 20%, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70%.
В главі 4 Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.01.2013 № 43, передбачено, що платежі, які відповідно до Бюджетного кодексу України та Закону України про Державний бюджет України на відповідний рік розподіляються між державним та місцевими бюджетами головними управліннями Державного казначейства України за встановленими нормативами між державним бюджетом та відповідними місцевими бюджетами.
Таким чином, збитки в сумі 128 737,59 грн, факт заподіяння яких встановлений судом, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а саме до спеціального фонду Державного бюджету України відповідно до норм розподілу вказаних сум між державним бюджетом та місцевим бюджетом Нижньосироватської ОТГ Сумської області.
Відтак, кошти стягуються на користь саме позивача, а подальший їх перерозподіл, в тому числі і перерахування до Нижньосироватської ОТГ Сумської області, до предмету розгляду даної справи не входить, а є лише законодавчо встановленою особливістю розподілу коштів.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають правильність висновків суду, викладених в оскаржуваному рішенні.
Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга КМ «Міськводоканал» не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Сумської області від 01.12.2020 у справі № 920/693/20  має бути залишено без змін.
Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

          1.Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 01.12.2020 у справі №  920/693/20 залишити без задоволення.
          2.Рішення Господарського Сумської області від 01.12.2020 у справі №  920/693/20 залишити без мін.
          3. Матеріали справи №  920/693/20 повернути до Господарського суду Сумської області.

          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                                А.О. Мальченко 

Судді                                                                                          О.В. Агрикова

                                                                                          М.Г. Чорногуз