ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2021 року
м. Харків
справа № 635/2225/13-ц
провадження №22ц/818/1847/21
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – судді Тичкової О.Ю.
суддів –Маміна О.В., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря судового засідання – Супрун Я.С.,
учасники справи:
заявник (стягувач) – Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,
відповідачі (боржники) – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
заінтересована особа – Київський відділ державної виконавчої служби м. Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Харківського районного суду Харківської областівід 17 грудня 2020 року, в складі судді Березовської І.В.,
УСТАНОВИВ:
У липні 2020 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з заявою про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання по цивільній справі №635/2225/13-ц за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування заяви вказав, що 23.12.2013 Харківським районним судом Харківської області ухвалено рішення про стягнення в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №ML-701/281/2006 від 20.12.2006 в розмірі 2544473,22 грн. та судового збору у розмірі 3219,00 грн., по 1609,50 грн. Рішення набрало законної сили 09.01.2014. На виконання рішення Харківським районним судом Харківської області видано виконавчі листи. 03.06.2014 з метою початку примусового виконання рішення суду стягувач звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження до Київського відділу державної виконавчої служби Харківською управління юстиції (далі – Київського ВДВС Харківською управління юстиції). В наступному стягувач неодноразово звертався до виконавчої служби з запитами за відкритим виконавчим провадженням, однак відповіді не отримав. Станом на 16.07.2020 виконавчий лист та постанова про повернення виконавчо листа стягувачу на адресу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не надходили. Заявник вважає, що зазначені обставини можуть свідчити про втрату виконавчого документу. Таким чином, у виконавчій службі зазначений документ на виконанні не перебуває, стягувачу або органу, який його видав, не повертався.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2020 року заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено. Ухвалено поновити строк пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого Харківським районним судом Харківської області 06 травня 2014 року на підставі заочного рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2012 року по справі №635/22525/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором №ML-701/281/2006 від 20 грудня 2006 року, в розмірі 2544473,22 грн. та в рівних частинах витрат зі сплати судового збору в розмірі 3219 грн., по 1609,50 грн. з кожного; видати дублікат указаного виконавчого листа.
Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, якою просить ухвалу суду скасувати, в задоволенні заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що з наданих заявником матеріалів не вбачається, коли і за яких обставин було втрачено виконавчий лист, не доведено, що він був втрачений, не наведено поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Заявник не довів відсутність можливості провести перевірку втрати поштового відправлення в установленому законом порядку.
У відзиві на апеляційну скаргу Камінська М.І., яка діє в інтересах ОТП « Факторінг України» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін. Посилається на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, оскільки в матеріалах справи достатньо даних про те, що виконавчий лист було втрачено, що є підставою для видачі його дублікату. Вважає що суд ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення. 
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає залишенню без задоволення, ухвала суду – залишенню без змін.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).
Ухвала суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивована тим, що оригінал виконавчого документу втрачено під час пересилання з виконавчої служби до банку не з вини заявника, тому заява підлягає задоволенню.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2013 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором №ML-701/281/2006 від 20 грудня 2006 року, в розмірі 2544473,22 грн., а також в рівних частинах витрати зі сплати судового збору в розмірі 3219 грн., по 1609,50 грн. з кожного (т. 1, а.с. 152-154).
На виконання вказаного судового рішення 06 травня 2014 року Харківським районним судом Харківської області видано виконавчий лист №635/2225/13-ц.
На підставі зазначеного виконавчого листа відкрито виконавче провадження №43862504.
Постановою державного виконавця Київського ВДВС м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Форсюк К.А. виконавчий лист №635/2225/13-ц повернутий стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (т. 1, а.с. 181).
Згідно відповіді державного виконавця Київського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Мельниченко І.О., наданої листом №125859 від 07.12.2020 за запитом суду, виконавчий лист №635/2225/13-ц, виданий 06 травня 2014 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суми заборгованості за кредитним договором №ML-701/281/2006 від 20 грудня 2006 року в розмірі 2544473,22 грн. було втрачено при пересилці. При перевірці в АСВП виконавчий документ за №635/2225/13-ц на виконанні у відділах державної виконавчої служби станом на 07 грудня 2020 року не перебуває. Про видачу дублікатів виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання по цивільній справі №635/2225/13-ц за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості державний виконавець не заперечує (т. 1, а.с. 248).
В матеріалах справи відсутні відомості щодо виконання рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2013 року.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі – Конвенція).
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», та ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції»).
Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі №1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.
Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.
Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.
У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.
У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.
За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.
Відповідно до підпункту 17.4 пункту 17 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України), до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Отже, єдиною підставою для видачі судом дублікату виконавчого листа є його втрата.
Дублікат – це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.
При розгляді питання про видачу дубліката перевіряється чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили.
При цьому, сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.
Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі №2-6471/06 (провадження №61-11034св19), від 18 листопада 2020 року у справі №263/4331/18 (провадження №61-8286св20).
Згідно частини 1 статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для прд`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом повжними, пропущений строк може бути поновлено.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час набрання рішенням законної сили) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.
У пункті 1 частини 2 цієї статті зазначено, що строк для виконання судових рішень встановлюється з наступного дня після набрання рішенням законної сили.
05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження».
Тлумачення пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких не сплив на час набрання чинності Законом від 02 червня 2016 року №1404-VIII. Для пункту 5 Розділу XIII «Прикінцевих та перехідних положень» не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.
Стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина 1 статті 371 ЦПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, за результатами розгляду заяви про видачу дубліката виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
Відповідного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі №2-836/11 (провадження №14-308цс19).
Матеріали справи свідчать про те, що виконавчий лист №653/2225/13-ц, виданий 06.05.2014 Харківським районним судом Харківської області про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором №ML-701/281/2006 від 20.12.2006 в розмірі 2544473,22 грн., перебував на примусовому виконанні Київського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) до 29.08.2020 та був повернутий стягувачу – ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у зв`язку з поданням стягувачем письмової заяви про повернення виконавчого документа.
Однак, як вбачається з відповіді Київського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) №125859 від 07.12.2020, вищезазначений виконавчий лист був втрачений при пересилці.
Таким чином, задовольняючи заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку його пред`явлення до виконання, суд першої інстанції, встановивши, що рішення Харківського районного суду Харківської області від 23.12.2013 у справі №635/2225/13-ц не виконано, видані судом на підставі цього рішення виконавчі листи на виконанні не перебувають, заборгованість боржниками не погашена, а оригінал виконавчих листів втрачено, дійшов правильного висновку про наявність підстав для видачі дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення до виконання.
Посилання в апеляційній скарзі на відсутність в матеріалах справи належних доказів, які підтверджують втрату оригіналу виконавчого листа, не спростовують висновків суду про наявність правових підстав для видачі дубліката виконавчого листа.
За таких обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року із змінами, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат не вирішувалось.
Керуючись статтями 141, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського районного суду Харківської областівід 17 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 22 березня 2021 року. 
Головуючий                 О.Ю. Тичкова

Судді                 О.В. Маміна

                Н.П. Пилипчук