ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року	Львів	Справа № 380/7800/20 пров. № А/857/1449/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Ільчишин Н.В., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року, головуючий суддя – Москаль Р.М., ухвалене у м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправної бездіяльність, визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,- 

                                                     В С Т А Н О В И В:

В вересні 2020 року позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУПФУ у Львівській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Львівській області щодо непоновлення пенсії позивача; визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в поновленні пенсії позивачу, викладене в листі ГУ ПФУ у Львівській області від 31.10.2019 року ; зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області провести поновлення виплати пенсії за вислугу років з 07.10.2009 року відповідно до норм Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, з проведенням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів; стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 100 000 грн.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що йому призначено пенсію за вислугу років, яка виплачувалась Львівським обласним військовим комісаріатом. 15.10.1997 року позивач виїхав з України на постійне місце проживання до Ізраїлю, після чого йому з 1997 року припинено виплату пенсії. Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року визнані неконституційними положення Закону, які забороняли виплату пенсій після виїзду на місце постійного проживання за кордон, відновлено право громадян України, які постійно проживають за кордоном, на отримання ними пенсійних виплат. В червні 2018 року позивач через представника звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про поновлення та виплату йому пенсії, у відповідь отримав лист 18.06.2018 року, яким його звернення було відхилене. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.07.2019 року у справі №1340/5871/18 за позовом ОСОБА_1 суд, серед іншого, визнав протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 18.06.2018 року, зобов`язав ГУ ПФУ у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.06.2018 року. Листом від 15.07.2020 року позивач отримав лист/відповідь ГУ ПФУ у Львівській області  №29486/03.29-15 від 31.10.2019 року, відповідно до якого відповідач відмовив ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії. Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не поновлення виплати пенсії, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом за захистом та відновленням порушених прав.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо належного вирішення заяви ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії за вислугу років; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, Львівська область, місто Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ідентифікаційний код 13814885) поновити виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” з 07.10.2009 року; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, Львівська область, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10, ідентифікаційний код 13814885) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 4204 (чотири тисячі двісті чотири) гривні; в задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що заява позивача про поновлення виплати пенсії не була підписана особисто ним, а подана представником за довіреністю. Заяви через представника по довіреності приймаються відповідачем лише при поданні та оформленні документів для призначення пенсії. Відтак відповідачем правомірно відмолено ОСОБА_1 в поновленні виплати пенсії за вислугу років
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон (а.с. 72-73). Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 від 16.06.1997 року (а.с. 71). Позивачу з 27.10.1981 року призначено пенсію за вислугу років, що підтверджується повідомленням про призначення пенсії (а.с. 69). До 1997 року ОСОБА_2 отримував цю пенсію відповідно до положень Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09.04.1992 року №2262-XII (далі – Закон №2262-XII) через ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_3 ). 
ОСОБА_1 в 1997 році виїхав з України на постійне місце проживання до Ізраїлю, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України; після виїзду на постійне місце проживання закордон Львівський ОВК з 1998 року припинив виплату пенсії ОСОБА_1 (ці обставини не потребують доказування, оскільки встановлені в рішенні суду від 31.07.2019 року №1340/5871/18 між тими ж сторонами, що набрало законної сили).
Після 01.01.2007 року, відколи на підставі статті 10 Закону №2262-XII та постанови КМУ від 02.11.2006 року №1522 функції з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян (в т.ч. і особам, що отримують пенсію за вислугу років) перейшли до територіальних органів ПФУ, ІНФОРМАЦІЯ_3 не передав ГУ ПФУ у Львівській області пенсійної справи ОСОБА_1 , оскільки така не була “діючою” (іншими словами є архівною).
07.06.2018 року ОСОБА_1 через представника звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою від 30.05.2018 року вих. №215 про “поновлення виплати призначеної пенсії” (а.с.84-86), до якої додав нотаріально завірені копії документів та оригінал апостильованої заяви про поновлення пенсії, що підписана ОСОБА_1 29.03.2018 року (а.с. 50-53). Логінов також просив ПФУ витребувати його пенсійну справу з ІНФОРМАЦІЯ_4 та взяти його на облік в ГУ ПФУ у Львівській області (а.с. 53).
18.06.2018 року ГУ ПФУ у Львівській області листом №11465/03.29-15 повідомило представника заявника, що   ОСОБА_1 особисто, як того вимагають норми Порядку подання та оформлення документів для призначення   (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 30.01.2007 року №3-1, із заявою до ПФУ не звертався; заява про поновлення виплати пенсії до органу, що призначає пенсію, подається особисто пенсіонером або її опікуном, піклувальником, тобто його законним представником, а не представником за довіреністю. Не погоджуючись з даною відмовою ГУ ПФУ у Львівській області у поновленні виплати пенсії, представник позивача пред`явив позов до суду.
Львівський окружний адміністративний суд 31.07.2019 року прийняв рішення у справі №1340/5871/18 (а.с. 55-62), відповідно до якої суд задовольнив частково адміністративний позов ОСОБА_1 , - визнав протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 та зобов`язав ГУ ПФУ у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 . При цьому суд відмовив в задоволенні позовних вимог щодо скасування рішення про відмову у поновленні пенсії позивачу № 11465/03.29-15 від 18.06.2018 року, визнання протиправною бездіяльності щодо непоновлення пенсії, зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області провести поновлення та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугою років з 07.10.2009 року з одночасним перерахунком, відповідно до норм ЗУ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів”. Суд мотивував таке рішення тим, що заяву про поновлення виплати ОСОБА_1 пенсії подала уповноважена особа, проте орган ПФУ розглянув таку заяву неналежно, оскільки не прийняв одного з двох альтернативних рішень - про поновлення виплати пенсії чи про відмову в поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 . Це рішення суду набрало законної сили 16.10.2019 року.
На виконання рішення суду у справі №1340/5871/18 ГУ ПФУ у Львівській області скерувало лист №29486/0329-15 від 31.10.2019 року, в якому повідомило ОСОБА_1 про відсутність в ГУ ПФУ у Львівській області законних підстав для поновлення виплати йому пенсії, оскільки пенсія призначалась Львівським обласним військовим комісаріатом і цим же органом було припинено її виплату. Також в листі відповідач зазначив про необхідність подання заяви на поновлення виплати раніше призначеної пенсії пенсіонером або його законним представником особисто до органу, який призначає пенсію за місцем проживання (а.с. 65-67).
ОСОБА_1 стверджував, що 15.07.2020 року отримав копію листа №29486/0329-15 від 31.10.2019 року у відповідь на свій запит (а.с.64); відповідач інших доказів скерування/вручення цього листа ОСОБА_1 до поданих ним суду заяв не додав.  
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як суб`єкт владних повноважень в жовтні 2019 року повторно ухилився від розгляду заяви ОСОБА_1 у встановлений законодавством спосіб (незважаючи на рішення суду, що зобов`язувало діяти за процедурою) та замість прийняття індивідуального акта (рішення по суті) за результатами розгляду заяви про поновлення виплати пенсії ГУ ПФУ продовжило займатися листуванням.
Такі висновки суду першої інстанції частково відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Пунктом 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-ІV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Рішенням № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.
З огляду на наведене, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу Управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.
За таких обставин, з дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009, яким визнано неконституційними положення Закону, на підставі яких позивачу було припинено виплату пенсії, у нього виникло право на відновлення виплати пенсії за віком.
Проте наявність обов`язку у відповідача відновити виплату пенсії не позбавляє позивача необхідності вживати заходів щодо захисту свого права, якщо воно порушується. Отже, після прийняття та опублікування Рішення № 25-рп/2009 та не відновлення виплати пенсії позивачу, позивач повинен був дізнатися про порушення свого права, а відтак і розпочався відлік строку звернення до суду.
Поновлення права на виплату пенсії здійснюється не автоматично, а передбачає виконання ряду процедурних дій, пов`язаних з поновленням виплати, серед яких: подання заяви про поновлення виплати з дотриманням строків звернення, наявність документів, які підтверджують факт призначення пенсії, припинення її виплати чи право на поновлення її виплати.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі №441/1239/17.
Як встановлено ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Згідно із ч. 4 ст. 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Також у постанові від 12.03.2019 року у справі №441/1239/17 Верховний Суд вказав, що до вказаних правовідносин слід застосувати строк звернення до суду.
Оскільки позивач звернувся до суду з позовом 18 вересня 2020 року, а про порушення своїх прав він дізнався лише 15.07.2020 року, тобто в межах шестимісячного строку звернення до суду, то позов підлягає задоволенню від дати звернення до Управління ПФУ з 30.05.2018 року, а вимоги за період з 07 жовтня 2009 року по 29 травня 2018 року слід залишити без розгляду.
Стосовно доводів відповідача, що позивачем не подано заяву про відновлення виплати пенсії особисто або законним представником, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління пенсійного Фонду України, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.
Отже, передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою. Колегія суддів звертає увагу, що до відповідача звертався представник позивача на підставі нотаріально завіреної довіреності, що підтверджується переліком до заяви.
Відповідно до приписів частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Частиною 4 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Таким чином, оскаржене рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача поновити виплату пенсію за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” з 07.10.2009 року, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що у відповідності до статті 317 КАС України є підставою для зміни судового рішення в цій частині.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції правильно по суті вирішив даний публічно-правовий спір, однак невірно визначив дату, з якої слід поновити виплату пенсію за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, а тому оскаржене рішення суду слід змінити в цій частині.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року у справі №380/7800/20 – змінити, та абзац третій резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, Львівська область, місто Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ідентифікаційний код 13814885) поновити виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” з 30 травня 2018 року.
Адміністративний позов в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області поновити виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” за період з 07 жовтня 2009 року по 29 травня 2018 року - залишити без розгляду.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	В. В. Святецький