Справа № 464/6283/20                                Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О. 
Провадження № 22-ц/811/3584/20                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 березня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П. 
секретаря: Симець В.І.
з участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 13 листопада 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2020 року ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.
В обґрунтування заяви, покликається на те, що ОСОБА_3 набув у власність в порядку приватизації та спадкування квартиру АДРЕСА_1 , де зареєстрований з 01 червня 1970 року. Стверджує, що, на даний час ОСОБА_3 проживає у Хмельницькій області в АДРЕСА_2 , однак йому стало відомо, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 . Зазначає, що звернувся із заявою до ГУНП у Львівській області за захистом своїх порушених прав та притягнення винних осіб у незаконному заволодінні його житлом до кримінальної відповідальності. В ході розслідування стало відомо, що ОСОБА_1 набула квартиру у власність на підставі договору купівлі-продажу від 27 березня 2015 року, за умовами якого ОСОБА_1 прийняла у власність квартиру ОСОБА_3 та нібито сплатила йому 881975,00 грн., а останній набув права довічного проживання у квартирі. Вказує, що не укладав зазначеного договору, його умов не погоджував та не підписував, як і не отримував грошей за відчуження квартири, а договір підписано ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який позивачу не відомий і якого він не уповноважував на вчинення будь-яких дій. Вважає, що як тільки ОСОБА_1 стане відомо про наявність його позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 27 березня 2015 року, вона зможе відчужити квартиру АДРЕСА_1 . З наведених підстав просить:
-накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 ;
-заборонити ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії, що призведуть чи можуть призвести до відчуження, втрати, пошкодження, знищення або зміни якісного стану квартири АДРЕСА_1 . 
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 13 листопада 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , відмовлено.
Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_3 – ОСОБА_4 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права. 
Апелянт стверджує, що Слідчим відділом Франківського відділу поліції ГУ НП у Львівській області проводилося досудове розслідування в кримінальному провадженні № 120202240240000002 від 03.01.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України щодо ОСОБА_1 , яка 27 березня 2015 року шахрайським способом, без відома ОСОБА_3 , заволоділа його квартирою АДРЕСА_1 . Постановою старшого слідчого Слідчого відділу Франківського відділу поліції ГУ НП у Львівській області від 23 червня 2020 року закрито кримінальне провадження. Ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 14 серпня 2020 року скасовано постанову старшого слідчого Слідчого відділу Франківського відділу поліції ГУ НП у Львівській області від 23 червня 2020 року про закриття кримінального провадження та повернуто матеріали для продовження досудового розслідування. Зазначає, що відсутність інформації про те, чи в межах кримінального провадження застосовувалися заходи забезпечення у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , не можуть бути підставою для відмови у забезпеченні позову, оскільки не можуть впливати на право людини заявити цивільний позов про визнання недійним правочину. Вважає, що подання заявником свідоцтва про право власності на квартиру та оспорюваного договору свідчить про обгрунтованість його доводів та наявність порушеного права і ризиків того, що ОСОБА_1 може відчужити квартиру, коли дізнається про пред`явлення позову. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви та накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії, що призведуть чи можуть призвести до відчуження, втрати, пошкодження, знищення або зміни якісного стану квартири АДРЕСА_1 .
Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.
Стаття 149 чинного ЦПК України передбачає, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Пункти 1, 2, 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачають, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.
Пункт 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених, оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечується заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
При зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по-перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по-друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Відповідно до роз`яснень п. п. 1, 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого п.4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 231477184 від 06 листопада 2020 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 50.6 кв.м. належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 4).
Підставою для державної реєстрації права власності на вищезазначену квартиру за ОСОБА_1 зазначено договір купівлі-продажу квартири від 27 березня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Государською Н.В.
Обгрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , покликається на те, що договір-купівлі продажу квартири від 27 березня 2015 року підписаний від його імені ОСОБА_5 , якого він не уповноважував на вчинення таких дій, у зв`язку з чим він звернувся до правоохоронних органів із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності винних осіб у незаконному, на його думку, заволодінні його житлом у зв`язку з чим до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесене кримінальне провадження 12020240240000002.
Постановою старшого слідчого СВ Франківського ВП ГУ НП у Львівській області від 23 червня 2020 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020240240000002 від 03.01.2020 року закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінальних правопорушень, передбачених ст. 190 КК України.
Ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 14 серпня 2020 року постанову старшого слідчого СВ Франківського ВП ГУ НП у Львівській області від 23 червня 2020 року скасовано та повернуто матеріали для продовження досудового розслідування. 
Однак звернення із заявою про вчинення злочину та проведення перевірки за вказаними у заяві обставинами, не може бути достатньою підставою для застосування заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборони вчиняти будь-які дії, що призведуть чи можуть призвести до відчуження даної квартири.
Таким чином, застосування судом заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 суттєво обмежить права власника вищезазначеної квартири у володінні, користуванні та розпорядженні належним ОСОБА_1 нерухомим майном.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, які підтверджували намір чи спроби ОСОБА_1 в будь-який спосіб відчужити спірну квартиру.
Частина 4 ст. 152 ЦПК України передбачає, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.
Разом з тим апелянт, оскаржуючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, не долучив до апеляційної скарги копії поданої ним позовної заяви, зареєстрованої судом. 
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 – залишити без задоволення.
Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 13 листопада 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 11.03.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Ванівський О.М. 

Цяцяк Р.П.