ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
03 лютого 2021 року           справа №200/14237/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Казначеєва Е.Г., Міронової Г.М., 
секретар судового засідання – Сізонов Є.С.,
за участю: позивача – ОСОБА_1 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року  у справі  № 200/14237/19-а (головуючий І інстанції Шинкарьова І.В., повний текст складений у м. Слов`янську Донецької області)   за позовом    ОСОБА_1   до   Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України  про  визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом  до  Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач), в якому, з урахуванням заяви про уточнення (доповнення) позовних вимог, просив:  визнати незаконним, протиправним та скасувати наказ від 07.11.2019 року за № 253 в частині виключення позивача зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з 07.11.2019 року; визнати незаконними та протиправними дії щодо непроведення повного розрахунку в день звільнення та виключення зі списків особового складу військової частини; визнати незаконними та протиправним дії щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за 42 дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2017-2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; визнати протиправними дії щодо невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно відповідно до ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в сумі 10574,37 грн.; визнати незаконними та протиправними дії в частині позбавлення щомісячної премії за жовтень 2019 року в розмірі 125%; зобов`язати нарахувати і виплатити  щомісячну премію за жовтень 2019 року в розмірі 125 % відповідно до XVII розділу наказу МВС України від 15.03.2018 року № 200; зобов`язати виключити позивача зі списків особового складу вищезазначеної військової частини, саме в день проведення зі мною усіх необхідних розрахунків і видів забезпечення (грошовим, продовольчим і речовим); зобов`язати нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані 56 календарних днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 2016-2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; зобов`язати нарахувати та виплатити грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна протягом проходження військової служби за контрактом відповідно до ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в сумі 10574, 37 грн.; зобов`язати нарахувати та виплатити суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з лав Національної гвардії України у запас та виключенням зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 07.11.2019 року до дня нарахування і виплати належного мені грошового забезпечення, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення 483,66 грн., за кожний день затримки розрахунку при звільненні (т. 1 а.с. 107-114).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28.09.2020 року позов – задоволено частково:  
- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 42 доби невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2017-2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; 
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсації за 42 доби невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2017-2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; 
- визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо непроведення повного розрахунку з ОСОБА_1 в день його виключення зі списків особового складу військової частини відповідно до наказу № 253 від 7 листопада 2019 року;
- визнано протиправним та скасовано наказ військової частини НОМЕР_1 від 7 листопада 2019 року № 253 в частині виключення позивача зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення;
- визнано протиправним пункт 9 наказу військової частини НОМЕР_1 від 05.11.2019 року № 944 «Про виплату військовослужбовця частини премії за жовтень 2019р», яким за вживання алкогольних напоїв позивача – прапорщика ОСОБА_1 позбавили премії повністю за жовтень 2019 року; 
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 6098,31 грн.;
- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т. 2 а.с. 5-13).
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 6098,31 грн. та задовольнити ці позовні вимоги шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з лав Національної гвардії України у запас та виключенням зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 07.11.2019 року до дня нарахування і виплати належного йому грошового забезпечення, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення 483,66 грн., за кожний день затримки розрахунку при звільненні. Вважає, що судом порушені норми матеріального та процесуального права при здійсненні розрахунку суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (т. 2 а.с. 21-26).
Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Позивач  в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, вивчив доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
З витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України від 7 листопада 2019 року № 253 вбачається, що контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України припинено та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення позивача, який здав обов`язки за посадою командира 3 відділення 2 взводу спеціального призначення 1 роти спеціального призначення батальйону спеціального призначення та звільненого відповідно до підпункту «а» частиною пункту два частини п`ятої статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби наказом командира частини по особовому складу від 08.10.2019 року № 41 о/с у запас у зв`язку із закінченням строку контракту 7 листопада 2019 року та для взяття на військовий облік направлено до Краматорського МВК Донецької області. Згідно статті 26-2 ЗУ «Про положення громадян України військової служби у ЗСУ» зараховано даного військовослужбовця на службу у оперативному резерві першої черги. Премію з 01 жовтня по 31 жовтня не виплачувати, з 01 листопада по 07 листопада 2019 року виплатити у розмірі 125 відсотків від посадового окладу. Згідно наказу командувача НГУ від 12.12.2014 року № 500 періоди безпосередньої участі в проведенні АТО зараховані в пільговому обчисленні один місць за три. Щорічна основна відпустка за 2019 рік в кількості 30 календ. днів використана. Допомогу для оздоровлення та для вирішення соціально – побутових питань за 2019 року отримав. Проведено відрахування з грошового забезпечення за 5 календ. днів щорічної відпуски за 2019 рік (т. 1 а.с. 23).
Згідно довідки відповідача від 11 січня 2020 року № 39 з 07.11.2016 року по 07.11.2019  позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. 07.11.2019 року згідно наказу № 253 від 07.11.2019 позивач був звільнений з військової служби у запас та направлений для взяття на військовий облік до Краматорського МВК Донецької області. Нарахування грошового забезпечення проводилось згідно з наказом МВС України від 15.03.2018 року № 200 «Про затвердження інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам», та розпорядженням командувача Національної гвардії України від 08.01.2019 року №Р-1. При звільненні отримав грошове забезпечення у повному обсязі, а саме було перераховано: платіжним дорученням № 2529 від 08.11.2019 року сума 6646,53 грн.:  відрахування з грошового забезпечення за 5 календарних днів щорічної основної відпустки за 2019 рік: оклад посадовий (5дн.) - 528,33 грн.; оклад за військове звання (5дн.) - 158,33 грн.; надбавка за вислугу років 30% (5дн.) - 206,00 грн.; надбавка за особливості проходження служби 80% (5дн.) - 714,13 грн.; премія від, окладу 125% (5дн.) - 660,42 грн.; оклад посадовий (листопад, 7дн.) - 739,67 грн.; оклад за військове звання (листопад, 7дн.) - 221,67 грн.; надбавка за вислугу років 30% (листопад, 7дн.) - 288,40 грн.; надбавка за особливості проходження служби 80% (листопад, 7дн.) -999,79 грн.; премія від окладу 125% (листопад, 7дн.) - 924,59 грн.; винагорода за участь в ООС (жовтень, 31 дн.) – 4500,00 грн.; винагорода за участь в ООС (листопад, 7 днів) – 1050 грн.; індексація (листопад, 7 днів) – 48,23 грн.; утримано військовий збір в сумі 14,33 грн. компенсацію військовий збір – 155,72 грн. Платіжним дорученням № 2744 від 28 листопада 2019 року сума 3000,00 грн.: винагорода за участь в ООС перерахунок (вересень, 15 днів) - 1000, 00 грн.; винагорода за участь в ООС, перерахунок (жовтень, 31 день) – 2000,00 грн.; Крім того зазначено, що розрахунок та виплата грошового забезпечення виконанні у повному обсязі, заборгованість відсутня (т. 1 а.с. 43).
Згідно довідки відповідача від 11 січня 2020 № 40  середньоденне грошове забезпечення на день звільнення позивача 07.11.2019 року складає 453,44 грн. (т. 1 а.с. 44).
З відомостей № 202 від 8 листопада 2019 року про перерахування грошового забезпечення військовослужбовцям ВЧ № 3035 НГ України за листопад 2019 року вбачається, що позивач отримав грошового забезпечення у сумі 6646,53 грн. (т. 1 а.с. 47).
З відомостей № 219 від 28 листопада 2019 року про перерахування грошового забезпечення військовослужбовцям ВЧ №3035 НГ України за листопад 2019 року вбачається, що позивач отримав грошового забезпечення у сумі 3000 грн. (т. 1 а.с. 48).
Згідно довідки відповідача від 4 червня 2020 року № 22/836 позивачу за період служби з 07.11.2016 року по 07.11.2019 року не надавалась додаткова відпустка як учаснику бойових дій, грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки не отримував (т. 1 а.с. 118).
Згідно довідки відповідача від 4 червня 2020 року № 205 позивач не отримував грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій. Компенсація вартості неотриманого речового майна виплачена в сумі 10574,37 грн. платіжним дорученням № 594 від 30.03.2020 року (т. 1 а.с. 119).
З наказу командира військової частини НОМЕР_1 східного оперативно-територіального об`єднання національної гвардії України від 5 листопада 2019 року № 944 про виплату військовослужбовцям частини премії за жовтень 2019 року вбачається, що прапорщика ОСОБА_1 позбавлено премії повністю за жовтень 2019 року, з причин вживання алкогольних напоїв (пункт 9 наказу № 944).
Спірним при апеляційному перегляді є наявність підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з лав Національної гвардії України у запас та виключенням зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 07.11.2019 року до дня нарахування і виплати належного йому грошового забезпечення, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення 483,66 грн., за кожний день затримки розрахунку при звільненні.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Щодо вимог для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
В спірних правовідносинах мало місце виключення позивача зі списку особового складу військової частини без проведення з ним остаточного розрахунку.
Оскільки спеціальним законодавством України не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця, суд вважає, що у даному випадку застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми трудового законодавства.
Порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення працівника визначений  Кодексом законів про працю України  (далі -  КЗпП).
Згідно ч. 1 статті 117 КЗпП  в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в  статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Аналізуючи вищезгадані норми матеріального права, Верховний Суд України у постанові від 15 вересня 2015 року (справа № 21-1765а15) прийшов до висновку, що передбачений частиною першою  статті 117 КЗпП  обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає  за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені  статтею 116 КЗпП. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини,  як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
За висновком Верховного Суду України, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої  статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої  статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати належних працівникові при звільненні сум.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60цс11, встановивши, що працівникові в день звільнення не були сплачені всі належні від підприємства суми, суд на підставі  статті 117 КЗпП України  стягує на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї вини.
Обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні проводиться згідно вимог  постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок № 100).
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31.10.2019 року у справі № 825/598/17.
Згідно п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
З відомостей (підтвердження) про нарахування: платіжне доручення № 594 від 30 березня 2020 року, та відомість № 1 за березень 2020 рок вбачається, що компенсація вартості неотриманого речового майна виплачена в сумі 10574,37 грн. 
Позивача виключено із списків особового складу 7 листопада 2019 року.
З довідки МВС України № 40 від 11 січня 2020 року середньоденне грошове забезпечення на день звільнення складає 453,44 грн. 
Середній заробіток з період з 7 листопада 2019 по 30 березня 2020 року (відомостей (підтвердження) про нарахування: платіжне доручення № 594 від 30 березня 2020 року)  всього 145 днів х 453,44 = 65748,80 грн.
В зв`язку зі звільненням позивачу нараховано та сплачено 6646,53 грн. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні розрахована на дату проведення розрахунку складає 65748,80  грн.
З  відомості № 203 від 17.09.2020 на перерахування грошового забезпечення позивачу 3 903,06 грн., копії розрахунково-платіжної відомості за вересень 2020 року вбачається нарахування позивачу премії за жовтень в сумі 3903,06 грн., платіжне доручення від 17.09.2020 року № 2049. 
Отже, Середній заробіток з період з 7 листопада 2019 по 17 вересня 2020 року (відомостей (підтвердження) про нарахування: платіжне доручення № 203 від 17 вересня 2020 року)  всього 216 днів х 453,44 = 97943,04 грн.
Верховним Судом у постановах у справах № 821/1083/17, № 761/9584/15-ц, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, зроблено висновок, що суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.
З урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 24.10.2011 року № 6-39цс11, від 15.09.2015 року у справі № 21-1765а15, постановах Верховного Суду від 04.04.2018 року у справі № 524/1714/16-а, від 30.10.2019 року у справі № 806/2473/18, при вирішенні питання про визначення розміру суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача за затримку розрахунку, слід взяти до уваги такі фактори, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.
Частина грошової компенсації за невикористане речове майно, суд вважає, що вона є неспівмірною, оскільки за всі роки служби сума (4 роки служби 2017 -2019 рік = 36 місяців) , в якому нараховується грошова компенсація за недотримане речове майно в порівнянні із середньомісячним грошовим забезпеченням позивача (13603,30 грн.), складає: у грошовому виразі – 453,44 грн. (10574,37:36 місяців). (453,44:10574,37х100) – 4.2 %.
Таким чином, на момент звільнення зі служби не виплачена частина від суми за неотримане речове майно, на яку позивач мав право при виключені зі списків військової частини складає 4,2%. Таким чином, сума відшкодування становить – 2761.45 грн. (х 4,2 %).
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сума 65748,80 грн. є неспівмірною по відношенню до суми, яка прострочена в день звільнення (10574,37 грн. - добровільно сплачена компенсація).
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2761,45 грн.
Також у частині грошової компенсації за час затримки розрахунку при звільненні (премія ОСОБА_1 за жовтень 2019 року), в порівнянні із середньомісячним грошовим забезпеченням позивача (13603,30 грн.), складає: у грошовому виразі – 453,44 грн., у процентному виразі - 3.33% (453,44 грн.: 13603,30x100).
Тобто, на момент звільнення зі служби не виплачена частина від усієї суми, на яку позивач мав право при виключені зі списків військової частини складає 3,33%. Таким чином, сума відшкодування становить – 3336,86 грн. (х 3,33%).
Отже, сума 97943,04 грн. є неспівмірною по відношенню до суми, яка не виплачена виплата в день звільнення, а отже приходить до висновку  про стягнення з відповідача на користь позивача середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 3336,86 гривень.
Разом сума середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі становить - 6098.31 грн. (2 761,45 грн. + 3336,86 грн.)
Щодо вимоги позивача зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток (грошове забезпечення) за весь період затримки виплати належних при звільненні сум грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки, як учаснику бойових дій, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення, що передують місяцю звільнення, суд зазначає наступне.
Питання відповідальності за затримання розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані КЗпП України.
Згідно ст.ст. 47, 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
За змістом ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП  відповідальність.
Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч. 1 ст. 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.
Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.
Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати належних працівникові при звільненні сум.
Для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.
Враховуючи положення ст.ст. 233, 116, 117 КЗпП України, рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012, правові позиції Великої Палати Верховного Суду постанові  від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена ст. 117 КЗпП України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові). Що не позбавляє позивача, у випадку не виплати належних сум звернутись до суду.
Оскільки, станом на дату звільнення та розгляду справи з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовна вимога заявлена передчасно, тому не підлягає задоволенню.
Отже,  спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
Керуючись ст. ст. 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року  у справі  № 200/14237/19-а  за позовом    ОСОБА_1   до   Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України  про  визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії- залишити без змін.
Повний текст постанови складений 3 лютого 2021 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                             І.В. Геращенко

            Судді:                                                                                              Е.Г. Казначеєв

                                                                                                                     Г.М. Міронова