ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3135/21 Справа № 175/2154/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Новік Л. М. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 27 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів –Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А : 

У червні 2020 року ОСОБА_2  звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.
У жовтні 200 року позивач надав суду заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту та заборону у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо транспортного засобу MERCEDES-BENZ 313 CDI, 2001 року випуску, транспортного засобу MERCEDES-BENZ 316 CDI, 2002 року випуску, транспортного засобу SUZUKI VITARA 2007 року випуску, які належать на праві приватної власності ОСОБА_1 ..
Вказана заява мотивована тим, що сума позову складає 810000 грн., на ім`я відповідача зареєстровані вищевказані автомобілі, під час розгляду справи останній може розпорядитись своїм майном, щоб унеможливити виконання судового рішення. 
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2020 року заяву задоволено частково, а саме, накладено заборону на відчуження будь-яким шляхом, будь-яким особам, у будь-який спосіб транспортних засобів: MERCEDES-BENZ 313 CDI, 2001 року випуску, MERCEDES-BENZ 316 CDI, 2002 року випуску, SUZUKI VITARA 2007 року випуску, які належать на праві приватної власності ОСОБА_1 ..
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  посилаючись на порушення судом норм процесуального права просив вказану ухвалу скасувати.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що він є засновником та директором ТОВ “Їдемо швидко”, а транспортні засоби, відносно яких накладено заборону використовуються у господарській діяльності товариства. Апелянт вказує, що вжиті заходи забезпечення позову є неспівмірними по відношенню до позовних вимог.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, з наступних підстав.
Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору є грошові кошти, а тому накладення заборони на відчуження будь-яким шляхом, будь-яким особам, у будь-який спосіб, на автомобілі буде спірним із заявленими вимогами. При цьому суд вважав за необхідне відмовити у накладенні арешту на автомобілі, так як позивачем не доведено доцільність, не обґрунтовано необхідність застосування саме такого виду забезпечення позову, як арешт автомобілів у цілому. 
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 
Пунктом 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії. 
Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.
Колегія суддів вважає, що обраний вид забезпечення позову є цілком співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки між сторонами дійсно існує спір щодо стягнення з відповідача 810 000,00 грн..
Враховуючи наявність спору та обставин, які можуть утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вірно вирішив питання забезпечення позову шляхом заборони на відчуження будь-яким шляхом, будь-яким особам, у будь-який спосіб автомобілів.
Колегією суддів не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, а тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що апелянт є засновником та директором ТОВ “Їдемо швидко”, а транспортні засоби, відносно яких накладено заборону використовуються у господарській діяльності товариства, - колегія суддів вважає безпідставними, оскільки між сторонами дійсно існує спір щодо стягнення 810 000,00 грн..
Крім того, обраний вид забезпечення позову не обмежує відповідача в користуванні транспортними засобами, а тому не впливає на його господарську діяльність.
Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваної ухвали.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді вказаної заяви, судом першої інстанції були дотримані вимоги процесуального закону, а тому оскаржувана ухвала як законна та обґрунтована підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

                                              П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2020 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко