УХВАЛА

27 січня 2021 року
м. Київ

Справа № 908/3748/13

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульського Г.М. - головуючого, Краснова Є.В., Уркевича В.Ю.,
секретар судового засідання Лихошерст І.Ю.,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні касаційні скарги першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури та Головного управління статистики у Запорізькій області
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.11.2020 (колегія суддів: Кощеєв І.М. - головуючий, Чус О.В., Подобєд І.М.)
за позовом Запорізької місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Головного управління статистики у Запорізькій області
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дана",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області,
про розірвання договору оренди нежитлового приміщення, зобов`язання звільнити та повернути нежитлове приміщення
та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дана"
до Головного управління статистики у Запорізькій області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області,
про стягнення компенсації за поліпшення орендованого майна
за участю:
позивача: Кузьменко О.О. (самопредставництво)
відповідача: Харламова Д.І. (адвокат)
прокурора: Томчук М.О. (посвідчення),
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст і підстави позовних вимог
1.1. Запорізька місцева прокуратура №  1 в інтересах держави в особі Головного управління статистики у Запорізькій області (далі - Управління) звернулась з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дана" (далі - Товариство) про розірвання договору оренди нежитлового приміщення, зобов`язання звільнити та повернути нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 75, а саме: нежитлове приміщення площею 144,0 кв.м. з прилеглою територією площею 272,5 кв.м.
Товариством з обмеженою відповідальністю "Дана" було подано зустрічний позов до Головного управління статистики у Запорізькій області з вимогами про стягнення на користь Товариства компенсації за поліпшення орендованого майна з урахуванням збільшення позовних вимог при новому розгляді справи в сумі 4  873  793,33 грн.
1.2. Зустрічний позов, щодо якого були прийняті судові рішення у даній справі, що переглядаються у касаційному порядку, поданий на підставі статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" і обґрунтований тим, що орендар (Товариство) отримав згоду на поліпшення орендованого майна від орендодавця (Управління), отримав всі необхідні погодження, додатковою угодою №1 до договору погодив з орендодавцем те, що усі перепланування і додаткова будівля площею 272,5 кв.м є власністю орендаря.
2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1. Справа розглядалась судами неодноразово. Прийнятими рішеннями, а саме рішенням Господарського суду Запорізької області від 22.09.2015, постановою Донецького апеляційного господарського суду від 26.01.2016, постановою Вищого господарського суду від 16.06.2016 первісний позов було задоволено, справу в частині зустрічного позову направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Останнім рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.12.2018 (суддя Корсун В.Л.) в задоволенні зустрічного позову відмовлено.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 15.01.2020 рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення, яким зустрічний позов задоволено.
Постановою Верховного Суду від 14.07.2020 Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 15.01.2020 скасовано, справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду.
Оскарженою у касаційному порядку постановою Центрального апеляційного господарського суду від 12.11.2020 рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення, яким зустрічний позов задоволено.
2.2. Рішення суду першої інстанції від 05.12.2018 мотивоване тим, що Товариством не надано суду документи, які б підтверджували понесені ним особисто витрати (або на підставі укладеного між ТОВ "Дана" та іншим суб`єктом господарювання договором підряду чи будь-якого іншого договору) на поліпшення орендованих приміщень, а саме первинні документи та документи зведеного бухгалтерського обліку, в яких відображена інформація щодо розміру понесених витрат на поліпшення орендованих приміщень. Також суд зазначив, що згоду від 04.01.1999 на поліпшення від Управління було підписано особою, яка на дату оформлення такої згоди не була призначена на посаду начальника, хоча підписала цей документ як начальник.
2.3. Постанова апеляційного суду від 12.11.2020 мотивована тим, що здійснення добудови з дозволу орендодавця підтверджується листом останнього від 06.03.1998 вих.№15-09/39, додатковими угодами від 01.03.2000 №  1 та від 15.01.2001 №  2 до договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.1999 №  20, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю м. Запоріжжя (дозвіл від 13.10.1998 №  188) та рішенням виконкому Запорізької міської ради від 29.10.1998 за №  590/1. Місцевий господарський суд рішенням від 22.09.2015 зобов`язав Товариство повернути орендоване майно в тому числі і будівлю площею 272,5 кв.м орендодавцю. Судами при розгляді справи встановлено, а Верховним Судом у його попередньому рішенні зазначено, що у нього відсутні обґрунтовані сумніви в тому, що Товариством (орендарем) підтверджено, що ним за його рахунок здійснені поліпшення і будівництво. З урахуванням початкової вартості прийнятого в оренду майна та вартості майна на момент припинення договору оренди вартість поліпшень з огляду на висновки призначеної судом експертизи становить 5  188  839,28 грн, але оскільки Товариством заявлено до стягнення 4  873  793,33 грн, позовні вимоги підлягають задоволенню в цій сумі.
3. Короткий зміст касаційних скарг та узагальнюючи доводи інших учасників справи
3.1. В касаційній скарзі перший заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури просить скасувати постанову апеляційного суду від 12.11.2020 і залишити в силі рішення суду першої інстанції від 05.12.2018, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, а саме в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.02.2020 у справі №916/685/17 та в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.08.2020 у справі №906/674/17.
Прокурор в скарзі посилається на те, що Товариством фактично здійснено добудову до орендованого приміщення, створено нову будівлю, проте не введено її в експлуатацію, будь-які речові права на реконструйовану нерухому річ могли виникнути виключно після введення цього об`єкту в експлуатацію, отже орендодавець позбавлений можливості набути право власності на змінений об`єкт.
3.2. Головне управління статистики у Запорізькій області в своїй касаційній скарзі просить скасувати постанову апеляційного суду від 12.11.2020 і залишити в силі рішення суду першої інстанції від 05.12.2018, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, а саме в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.02.2020 у справі №916/685/17 та в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.08.2020 у справі №906/674/17.
Управління в скарзі посилається на те, що створений орендарем об`єкт не є об`єктом цивільно-правових відносин, для цього він повинен бути прийнятий в експлуатацію та пройти державну реєстрацію. Товариством було обрано неналежний спосіб захисту, воно могло заявити лише вимогу про стягнення витрат на проведення капітального ремонту, а не витрат на поліпшення орендованого майна.
Посилання Управління на порушення апеляційним судом норм процесуального права, зазначені у касаційній скарзі, поданій на усунення недоліків попередньо поданої, не були відповідно до ухвали Верховного Суду від 13.01.2021 підставою для відкриття касаційного провадження через їх необґрунтованість, тому не розглядаються.
3.3. Товариство з обмеженою відповідальністю "Дана" подало відзиви на вказані касаційні скарги, де просило залишити їх без задоволення, а оскаржену постанову без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.
4. Мотивувальна частина
4.1. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Касаційну скаргу заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, а також Головне управління статистики у Запорізькій області мотивували тим, що апеляційний суд при застосуванні норм права не врахував висновки Верховного Суду щодо застосування таких норм у подібних правовідносинах, викладені в постанові Верховного Суду від 20.02.2020 у справі №916/685/17 та в постанові Верховного Суду від 12.08.2020 у справі №906/674/17
4.2. В постанові від 20.02.2020 у справі №916/685/17 Верховний Суд залишив без змін прийняті у справі рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення з орендодавця вартості ремонту орендованого приміщення з посиланням на статтю 778 Цивільного кодексу України та статтю 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", оскільки погодився з судами попередніх інстанцій, що не можуть бути задоволені такі позовні вимоги у зв`язку зі встановленими обставинами чинності договору оренди, а також не підтвердження позивачем отримання згоди орендодавця на поліпшення.
4.3. В постанові від 12.08.2020 у справі №906/674/17 Верховний Суд скасував прийняті у справі рішення про залишення без розгляду вимог про розірвання договору оренди і задоволення частково вимог про стягнення з орендодавця вартості проведених орендарем поліпшень об`єкта оренди, пов`язаних з ремонтом, і направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи своє рішення тим, що залишаючи без розгляду позов у частині вимог про розірвання договору оренди, суди не вірно встановили обставини про припинення договору, що водночас вказує на передчасність висновків про часткове задоволення позову в частині стягнення вартості невідокремлюваних поліпшень орендованого майна, оскільки за умовами договору оренди, який є підставою позову, орендар має право на відшкодування вартості здійснених ним поліпшень у разі припинення або розірвання договору, що судами достеменно не встановлено. Крім того, судами не надано правової оцінки підставам позову та не визначено правової природи заявлених позовних вимог, оскільки позовні вимоги заявлені на підставі пункту 2 частини 3 статті 776 Цивільного кодексу України, яка регулює відмінні від тих, що регулюються статтею 778 цього кодексу, правовідносини.
4.4. Отже, фактичні обставини у справах №916/685/17 і №906/674/17 відмінні від тих, що встановлені в справі, в якій відкрито касаційне провадження, що стало підставою для прийняття Верховним Судом в названих справах рішень.
Таким чином, постанови Верховного Суду у справах у справах №916/685/17 і №906/674/17 ухвалені хоча й за правового регулювання, зокрема статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", спірних правовідносин схожого з тим, що має місце в цій справі, але за іншої фактично-доказової бази (обставин справи та зібраних у них доказів), ніж у справі, що розглядається, тобто зазначені справи і справа, що переглядається, є відмінними за істотними правовими ознаками, що свідчить про неподібність правовідносин у них.
Наведені в касаційних скаргах доводи не свідчать про невідповідність висновків апеляційного суду висновкам Верховного Суду у наведених в скаргах постановах.
4.5. Виходячи із наведених вище положень частини другої статті 287 ГПК України законодавцем обмежено право касаційного оскарження виключно тими випадками, які передбачені у цій нормі.
Наведені положення вказаної норми права є однозначними і не викликають необхідності у тлумаченні, та є передбачуваними для учасників судового процесу.
4.6. Відповідно до п.5 ч.1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
4.7. За вказаних обставин, згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження, відкритого за касаційними скаргами заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури та Головного управління статистики у Запорізькій області.
4.8. У зв`язку з тим, що Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження відповідно до приписів статті 296 ГПК України, судові витрати за розгляд касаційних скарг покладаються на скаржників та поверненню відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" не підлягають.
Керуючись статтями 234, 235, 296 ГПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження за касаційними скаргами першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури та Головного управління статистики у Запорізькій області на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.11.2020 у справі Господарського суду Запорізької області №  908/3748/13 закрити.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          Г.М. Мачульський

Судді                                                                                                    Є.В. Краснов

В.Ю. Уркевич