Головуючий І інстанції: Мельников Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2021 р. 	Справа № 520/11316/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Бершова Г.Є.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2020,  м. Харків, повний текст складено 15.10.20 по справі № 520/11316/2020
за позовом             ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )  
до             ОСОБА_1                   
про відшкодування завданої шкоди державі,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) збитки, у розмірі 27622 грн. 00 коп.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідач проходив службу в лавах Державної прикордонної служби України, а саме у ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ). Під час проходження військової служби за відповідачем, як за матеріально відповідальною особою рахувались жилет тактичний з захисними пластинами в кількості 1 штука та тактичні жилети з захисними пластинами в кількості 2 штуки. Однак, під час здавання майна (перед звільненням з військової служби) стало відомо, що ОСОБА_1 , допущено втрату військового майна, а саме: жилета тактичного з захисними пластинами в кількості 1 штука на суму 6000,00 грн., тактичні жилети з захисними пластинами в кількості 2 штуки на суму 27622,00 грн. Відповідачем у визначеному законодавством порядку не було доведено про втрату майна. З приводу вказаних обставин було призначено проведення службового розслідування. В рамках проведення службового розслідування 23.06.2020 року від відповідача на ім`я начальника Харківського прикордонного загону надійшло звернення (заява) № Р-8667 з проханням відшкодування втраченого майна натуральним рівнозначним майном, що свідчить про обізнаність відповідача та визнання ним своєї вини. Однак, на момент завершення службового розслідування ОСОБА_1 було частково відшкодовано натуральним майном завдану шкоду. Відповідача було притягнуто до матеріальної відповідальності в сумі 27622,00 грн. наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) «Про підсумки службового розслідування» від 09.07.2020 року №853-АГ. Разом з тим, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №241-ос від 22.06.2020 року відповідача було звільнено з військової служби до завершення службового розслідування, а отже відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» № 160-ІХ від 03.10.2019 року відшкодування завданої шкоди здійснюється в судового порядку у випадку відмови особи здійснити відшкодування завданої шкоди. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 позовні вимоги було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) (а/с 1112, АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) збитки у розмірі 27622 (двадцять сім тисяч шістсот двадцять дві) грн. 00 коп.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, позивач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)  справа розглядається в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та  перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах  доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив службу в лавах Державної прикордонної служби України, а саме у ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ).
Під час проходження військової служби за відповідачем, як за матеріально відповідальною особою рахувались жилет тактичний з захисними пластинами в кількості 1 штука та тактичні жилети з захисними пластинами в кількості 2 штуки. Однак, під час здавання майна (перед звільненням з військової служби) стало відомо, що ОСОБА_1 , допущено втрату військового майна, а саме: жилета тактичного з захисними пластинами в кількості 1 штука на суму 6000,00 грн., тактичні жилети з захисними пластинами в кількості 2 штуки на суму 27622,00 грн.
У позовній заяві позивачем вказано, що відповідач під час проходження військової служби про факт втрати військового майна у встановленому порядку доповідь не здійснив.
При цьому, за вказаним фактом начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) було призначено службове розслідування наказом від 23.06.2020 року №769-АГ «Про призначення службового розслідування».
Колегією суддів встановлено, що в рамках проведення службового розслідування ОСОБА_1 в наданих поясненнях факт втрати ним військового майна підтвердив та визнав, а також в рамках проведення службового розслідування 23.06.2020 року від відповідача на ім`я начальника Харківського прикордонного загону надійшло звернення (заява) № Р-8667 з проханням відшкодування втраченого майна (жилета тактичного з захисними пластинами в кількості 1 штука та тактичного жилета з захисними пластинами в кількості 2 штуки) натуральним рівнозначним майном. Вказане, на думку позивача, свідчить про те, що відповідач підтвердив факт втрати вказаних бронежилетів та визнав свою вину.
Однак, представником позивача вказано, що на момент завершення службового розслідування ОСОБА_1 було відшкодовано натуральним майном тактичний жилет з захисними пластинами (4 класу захисту) в кількості 1 штука, а тактичний жилет з захисними пластинами в кількості 2 штуки ОСОБА_1 відшкодувати рівнозначним майном не зміг.
За результатом проведеного службового розслідування було складено висновок службового розслідування щодо встановлення причин факту втрати майна військовослужбовцем віпс « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_4 » капітаном ОСОБА_2 , який затверджено начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Відповідно до зазначеного висновку підтверджено факт втрати ОСОБА_1 жилета тактичного з захисними пластинами в кількості 1 штуки на суму 6000,00 грн. та тактичного жилета з захисними пластинами в кількості 2 штуки на суму 27622,00 грн. та завдання ОСОБА_1 матеріальної шкоди державі. Матеріальна шкода завдана державі протиправними діями капітана ОСОБА_1 , враховуючі відшкодування рівнозначним майном, становить 27622,00 грн.
Колегією суддів встановлено, що за результатом службового розслідування було видано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) «Про підсумки службового розслідування» від 09 липня 2020 року №853-АГ, яким, зокрема, факт втрати жилета тактичного з захисними пластинами в кількості 1 штука на суму 6000,00 грн. та тактичного жилета з захисними пластинами в кількості 2 штуки на суму 27622,00 грн. вважати підтвердженим; факт спричинення матеріальної шкоди державі капітаном ОСОБА_1 в наслідок втрати жилета тактичного з захисними пластинами в кількості 1 шт. та тактичного жилета з захисними пластинами в кількості 2 штуки вважати підтвердженим; факт завдання збитку державі протиправними діями капітана ОСОБА_1 , у розмірі 27622,00 грн. (враховуючі відшкодування рівнозначним майном) вважати підтвердженим; у зв`язку з виключенням ОСОБА_1 зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення, відділу забезпечення направити лист за адресою проживання останнього з проханням прибути для доведення результатів службового розслідування та ознайомлення з даним висновком; за недбале ставлення до військового майна та порушення приписів статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби ЗС України, статті 22 Положення про військове (корабельне) господарство прикордонних військ України, затвердженого наказом Голови Державного комітету у справах охорони державного кордону України - командуючого Прикордонними військами України від 06.08.15 № 328 начальника 3 групи ІПК віпс Харків - сортувальний (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_5 » капітана ОСОБА_1 , до дисциплінарної відповідальності не притягати у зв`язку із звільненням з військової служби (наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №241-ос від 22.06.2020 року); відповідно до преамбули та статей 3, 6, 7, 12 Закону України № 160- IX за шкоду, завдану державі (нестача майна) неналежним виконанням службових обов`язків військовослужбовцем віпс « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_6 » капітаном ОСОБА_1 . Харківського прикордонного загону, у п`ятиденний строк із дня закінчення розслідування відповідні матеріали надати до групи правового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 для вирішення питання про відшкодування ОСОБА_1 у повному розмірі завданої шкоди у сумі 27622,00 грн. в судовому порядку в разі відмови його від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку. 
Водночас, наказом начальника Харківського прикордонного загону №241-ос від 22.06.2020 року капітана ОСОБА_1 було звільнено з військової служби до завершення службового розслідування.
Колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи не встановлено обставин оскарження відповідачем висновків службового розслідування та наказу, прийнятого за його результатами, у встановленому законодавством порядку.
Як зазначено позивачем, відповідачем не було вчинено жодних дій, направлених на погашення заборгованості.
З метою відновлення порушеного права позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того,  що збитки відповідача перед державою в особі позивача підтверджуються довідкою-розрахунком за нанесений матеріальний збиток, а тому дійшов висновку про задоволення позову.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.
Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Колегія суддів зазначає, що загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі Статут).
Відповідно до ст. 9 Статуту військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.
Згідно із ст.11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
Положеннями ст. 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно із ст. 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно по п. 4 ст. 1 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» №160-ІХ від 03.10.2019 року (далі Закон №160-ІХ), матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Згідно із ч. 4 ст. 3 Закону №160-ІХ переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону №160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.
Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону №160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Відповідно до ст. 12 Закону №160-ІХ у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Колегією суддів встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), згідно вимог статей 1-3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" та статей 1-3 Закону України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України", є суб`єктом господарської діяльності Державної прикордонної служби України, яка утримується за рахунок Державного бюджету, веде відокремлене господарство, має самостійний баланс доходів та витрат кодів економічної діяльності, а також відокремлені рахунки в Державному казначействі та банківських установах. Майно, матеріальні та грошові засоби є державною власністю (що входять до сфери управління Адміністрації Державної прикордонної служби України, які закріплені за військовою частиною на праві оперативного управління).
З матеріалів справи вбачається, що збитки складаються із заборгованості відповідача перед державою в особі позивача, що склали 27622,00 грн. та підтверджуються довідкою-розрахунком за нанесений матеріальний збиток капітаном ОСОБА_1 .
Щодо доводів відповідача в апеляційній скарзі, де апелянт зазначає, що після звільнення ОСОБА_1 неодноразово звертався до позивача з пропозицією відшкодувати завдану шкоду рівнозначним майном, так як втрачені тактичні жилети з захисними пластинами в кількості 2 штуки знаходилися в нього і в будь - який час відповідач готовий повернути їх позивачу. Зазначає, що на всі звернення щодо повернення втраченого майна отримав відмову та було оголошено, що відповідач повинен відшкодувати шкоду виключно у грошовій формі, або рівнозначним майном за рішенням суду.
З приводу вищевказаного доводу відповідача, колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано жодного доказу як до суду першої, так і апеляційної інстанції, що відповідач звертався до позивача з пропозицією відшкодувати шкоду, проте йому було відмовлено та оголошено про те, що він повинен відшкодувати шкоду тільки у грошовій формі, або за рівнозначним майном за рішенням суду.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів приходить висновку, що відповідач повинен відшкодувати збитки, у розмірі 27622,00 грн. на користь держави в особі позивача.
Відповідно до положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина 9951) Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України підлягають задоволенню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.  
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 по справі № 520/11316/2020  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		Г.Є. Бершов 	
Судді	   	І.М. Ральченко    І.С. Чалий