ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року	Львів	Справа № 140/12616/20 пров. № А/857/14479/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Глушка І.В., Шавеля Р.М.,
за участю секретаря                    Мельничук Б.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційними скаргами Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) та ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року (ухвалене головуючим - суддею Димарчук Т.М. у м. Луцьку) у справі № 140/12616/20 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення штрафу,

                                                       ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови державного виконавця Трофимюка П.В. від 17.08.2020 у виконавчому провадженні № 62028038 про накладення штрафу у розмірі 5100, 00 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що оскаржувана постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є невиконання рішення суду без поважних причин. При цьому, ГУ ПФУ у Волинській області неодноразово надавалась державному виконавцю інформація та підтверджуючі документи про добровільне повне виконання рішення суду, за яким видано виконавчий лист № 905/2019 та відкрито виконавче провадження.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюка П.В. від 17.08.2020 ВП № 62028038 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області  штрафу у розмірі 5100, 00 грн.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем добровільно та повністю (ще до відкриття виконавчого провадження), виконано рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.04.2019 у справі № 140/408/19 у частині здійснення судді у відставці ОСОБА_1 з 04.12.2018 перерахунку та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-р/2018 у справі № 1-7/2018/4062/15 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд».
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржили відповідач та третя особа, у апеляційних скаргах покликаються на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Зокрема в апеляційних скаргах зазначають, що позивачем проведено нарахування на підставі довідки Волинського окружного адміністративного суду про суддівську винагороду від 19.12.2018 № 03-56/18/18 - але уже після цієї довідки 04.10.2019 видано виконавчий лист № 905/209, яким зобов`язано з 04.12.2018 здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-р/2018 у справі № 1-7/2018/4062/15. При цьому, щомісячне грошове утримання на підставі довідки від 19.12.2018 № 03-56/18/18 у розмірі 44931 грн є значно меншим (оскільки враховано лише з фактичного заробітку), ніж виходячи з критеріїв визначення суддівської винагороди, вказаних у рішенні Конституційного Суду України.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.04.2019 у справі № 140/408/19, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2019, позов ОСОБА_1 до Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Так, серед іншого, судом визнано протиправними дії Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо не проведення судді у відставці ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 04.12.2018 на підставі рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-р/2018 у справі № 1-7/2018/4062/15 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд».
Зобов`язано Луцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області здійснити судді у відставці ОСОБА_1 з 04.12.2018 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-р/2018 у справі № 1-7/2018/4062/15 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд».
Визнано протиправними дії Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо не проведення судді у відставці ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2019 у зв`язку із збільшенням з 01.01.2019 прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 1921, 00 грн.
Зобов`язано Луцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області здійснити судді у відставці ОСОБА_1 з 01.01.2019 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв`язку із збільшенням з 01.01.2019 прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 1921, 00 грн.
08.05.2020 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Трофимюком П.В.  винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62028038 з виконання виконавчого листа № 905/2019, виданого Волинським окружним адміністративним судом 04.10.2019 (а.с. 8). 
Виконавчий лист, на підставі якого відкрито зазначене вище виконавче провадження, виданий в частині виконання зобов`язання Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області здійснити судді у відставці ОСОБА_1 з 04.12.2018 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018  №11-р/2018 у справі № 1-7/2018/4062/15 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» (а.с. 92).
ГУ ПФУ у Волинській області 11.06.2020 за вих. №0300-0308-8/16910 надіслало державному виконавцю інформацію про добровільне виконання рішення суду ще до відкриття виконавчого провадження, а саме 21.12.2019. Зокрема, державного виконавця повідомлено, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду у справі № 140/408/19 від 12.04.2019 з урахуванням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019 (яка набрала законної сили 03.12.2019) Головним управлінням Пенсійного фонду України в області проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 04.12.2018 у розмірі 90 % щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням надалі постійно до судової винагороди 1148,33 грн матеріальної допомоги на оздоровлення. Розмір пенсії становить: з 04.12.2018 -41845, 65 грн, з 01.01.2019 - 45494, 70 грн, з 01.07.2019 - 45511, 45 грн, з 01.12.2019 - 45529, 95 грн, з 01.01.2020 - 49683, 90 грн.
Доплата, нарахована за рішенням суду за період з 04.12.2018 по 02.12.2019, в розмірі 10301, 66 грн буде виплачуватись відповідно до постанови 649. Вказане рішення внесене до реєстру рішень суду, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, реєстраційний номер 58204 (а.с.10).
Державним виконавцем на адресу боржника 24.06.2020 за вих. №2.1-35/6093 надіслано вимогу про надання детального розрахунку здійсненого судді у відставці ОСОБА_1 (а.с. 11) з 04.12.2018  перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання, на що листом управління № 0300-0308-8/22912 надану відповідну інформацію (а.с. 12-18)
27.07.2020 до ГУ ПФУ у Волинській області надійшла вимога державного виконавця від 24.07.2020 №2.1.35/6093 про надання до 10.08.2020 інформації з підтверджуючими документами про здійснення перерахунку та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-р/2018 у справі № 1-7/2018/4062/15 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд». При здійсненні перерахунку державний виконавець вимагав врахувати складові щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, передбачені чинним законодавством та вищевказаним рішенням Конституційного Суду України та вказані у заяві стягувача, ОСОБА_1 примусове виконання рішення від 05.05.2020 (а.с. 11).
Як вбачається з заяви про примусове виконання рішення ОСОБА_1 від 05.05.2020, адресованої Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), стягувач просила примусово виконати рішення Волинського окружного адміністративного суду віл 12.04.2019 у справі № 140/ 408/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, яке набрало законної сили 15.07.2019. При цьому у заяві позивач вказує, що посадовий оклад судді місцевого суду згідно з рішенням Конституційного Суду України слід рахувати у мінімальних заробітних платах і відповідно обраховує своє  щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виходячи з такої величини, як мінімальна заробітна плата (а.с. 20-21).
У відповідь на вимогу державного виконавця листом від 10.08.2020 управлінням надано відповідну інформацію про те, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.04.2019 по справі № 140/408/19 перерахунок пенсії   ОСОБА_1 з 04.12.2018 здійснено 21.12.2019 з дотриманням норм чинного законодавства та не суперечить висновкам Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-рґ/2018 (а.с. 22).
17.08.2020 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Трофимюком П.В. винесено постанову про накладення штрафу на ГУ ПФУ у Волинській області у розмірі 5100 грн за невиконання рішення суду (а.с. 23-24)
Позивач вважаючи протиправною постанову про накладення штрафу, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження».
Згідно зі ст. 1 зазначеного Закону, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктами 1, 16 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»).
Водночас, у ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Тобто, правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.
При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.
Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення. Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 821/1568/16.
Відтак, державний виконавець зобов`язаний провести перевірку виконання судового рішення боржником, а підставою для накладення штрафу є невиконання рішення боржником без поважних причин. Тобто, державний виконавець має встановити відсутність поважних причин невиконання рішення.
Поважними в розумінні Закону України «Про виконавче провадження» можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення. 
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.03.2018 у справі № 127/3770/17.
Разом з цим, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги дійшов висновку, що позивачем добровільно та повністю (ще до відкриття виконавчого провадження), виконано рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.04.2019 у справі № 140/408/19 у частині здійснення судді у відставці ОСОБА_1 з 04.12.2018 перерахунку та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-р/2018 у справі № 1-7/2018/4062/15 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд».
Так в оскаржуваному, рішенні Волинського окружного адміністративного суду, суд першої інстанції зауважує, що рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018, на яке посилається представник відповідача; не вирішувалась питання розрахункової величини, яку належить застосовувати при розрахунку посадового окладу суддів, а тому правові висновки, які містяться в цьому рішенні, не впливають |на конституційність норм Закону України від 06.12.2016 №1774-VIII, зокрема пункту 3 його Прикінцевих та перехідних положень.
Але колегія суддів погоджується з доводами апелянтів, що рішенням Конституційного Суду України зокрема визначено: «Так, відповідно до частини третьої статті 129 Закону № 2453, зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 19.12.2013 № 716-VII (далі - Закон № 716), посадовий оклад судді місцевого суду встановлювався у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджувався поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; 3 1 січня 20215 року - 15 мінімальних заробітних плат».
Відтак, рішенням Конституційного Суду все ж таки вирішувалось питання розрахункової величини, яку належить застосовувати при розрахунку посадового окладу суддів.

Крім цього у вказаному рішенні Конституційного Суду вказано: «Також хотів би наголосити на тому, що згідно з частиною другою статті 133 Закону N 2453 у редакції Закону № 192 передбачено, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат» - зокрема за вислугу років.

Як вказано у пункті 3.3 рішення Конституційного Суду України, Суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу, яка згідно з частиною другою статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192 складається з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому».

Оскаржуваним рішенням Волинського окружного адміністративного суду не враховано, що пунктом 1 резолютивної частини вказаного вище рішення Конституційного Суду України визначено, що «1. Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 № 192- VIII. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат, з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат".

Таким чином, питання розрахункової величини, яку належить застосовувати при розрахунку посадового окладу суддів, що є складовою суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, визначене у вказаному рішенні Конституційного Суду України.

Однак, виконання виконавчого документу не було здійснено, а виплата з 01.01.2020 49683 грн 90 коп. не є повною виплатою щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у відповідності до вимог виконавчого листа № 905/2019, на підставі рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 року № 11 -р/2018 у справі № 1-7/2018/4062/15.

З огляду на встановлене та практику Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови про накладення штрафу діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, оскільки станом на дату прийняття постанови про накладення штрафу, судове рішення в добровільному порядку боржником належним чином не виконано, а відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неправильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити і рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) та ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 140/12616/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 18 січня 2021 року