Справа № 459/2116/20                                Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І. 
Провадження № 22-ц/811/3070/20                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія:70

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Симець В.І. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 10 вересня 2020 року, -

в с т а н о в и в:

у серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона з відповідачем є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 17 липня 2019 року ОСОБА_3 навчається в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на факультеті бойового застосування військ. Стверджує, що навчання сина вимагає матеріальних витрат, відповідач в добровільному порядку коштів не надає, а її доходи є недостатніми для того, щоб повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток сина, розвиток його здібностей. Зазначає, що матеріальне становище відповідача дає йому змогу надавати матеріальну допомогу їхньому сину, оскільки ОСОБА_2 одержує шахтарську пенсію та виплату у зв`язку з ушкодженням здоров`я на шахті в порядку регресу. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання тенетюха ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період навчання в розмірі 1/3 частини від його доходу, починаючи з дня подання позовної заяви і до закінчення навчання, тобто до червня 2023 року. 
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 10 вересня 2020 року, з врахуванням ухвали Червоноградського міського суду Львівської області від 08 жовтня 2020 року про виправлення описки, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на час навчання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з 03 серпня 2020 року і до закінчення навчання у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, але не довше, ніж до досягнення ним 23 років.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць піддано негайному виконанню.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 840,80 грн. судового збору. 
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. 
Апелянт стверджує, що суд невиправдано зменшив розмір аліментів та, порушуючи принцип диспозитивності, вийшов за межі позовних вимог та самостійно визначив такі у твердій грошовій сумі, незважаючи на те, що вона просила стягувати аліменти в частині від доходу відповідача. Зазначає, що позивач у справах про стягнення аліментів наділений правом вибору способу їх стягнення, а саме у частині від доходу чи у твердій грошовій сумі, а суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі лише за заявою одержувача аліментів. Вказує, що сумарний дохід відповідача в місяць складає більше 23 тисяч гривень, що є свідченням того, що у нього є матеріальна можливість надавати допомогу сину під час навчання в більшому розмірі, ніж 1000 грн. Вважає, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує матеріальної допомоги, оскільки стипендії, яку він отримує, та державного грошового забезпечення не вистачає для забезпечення культурного і фізичного розвитку, необхідного для його нормального існування, проживання та навчання. З наведених підстав просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від доходу відповідача, починаючи з дня подання позовної заяви і до закінчення навчання, тобто до червня 2023 року.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1000 грн. забезпечить інтереси ОСОБА_3 , який продовжує навчання, та не ставитиме відповідача у скрутне матеріальне становище, а також відповідатиме інтересам рівності батьків у понесенні витрат на утримання дитини, яка продовжує навчання.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх сина, дочки регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200,201 СК України).
Статтею 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з роз`ясненнями п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
З матеріалів справи вбачається, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розірвано 15 квітня 2003 року, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис № 92, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 , виданим 15 квітня 2003 року відділом РАГС Червоноградського управління юстиції Львівської області. Після розлучення прізвище громадянки – ОСОБА_7 (а.с. 6).
Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 12 серпня 2002 року підтверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 від 14 липня 2005 року підтверджується, що ОСОБА_8 зареєструвала шлюб із ОСОБА_9 і після реєстрації шлюбу її прізвище – ОСОБА_10 (а.с. 9). 
Довідкою № 25/94 від 01.10.2020 року, виданою військовою частиною НОМЕР_4 , підтверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю, ОСОБА_1 .
ОСОБА_3 є студентом 1-го курсу факультету бойового застосування військ Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та забезпечується за рахунок держави харчуванням, військовою формою одяг, проживанням в казармі, грошовим забезпеченням у визначених керівними документами розмірах, що підтверджується довідкою № 1882 від 30 липня 2020 року, виданою Національною академією сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (а.с. 10).
Згідно з довідкою про доходи № 1072 від 21 вересня 2020 року, виданою Національною академією сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, за період з 01 березня 2020 року по 31 серпня 2020 року ОСОБА_3 , який навчається на денній безоплатній формі навчання, отримав дохід в розмірі 4103.16 грн., що становить 683.86 грн. щомісячно. (а.с. 51).
Оскаржуючи рішення суду, ОСОБА_1 не погоджується з визначеним судом способом стягнення аліментів та їх розміром.
При визначені розміру аліментів, судом першої інстанції враховано матеріальне становище дитини та платника аліментів, стан здоров`я відповідача та наявність у нього на утриманні інших дітей.
З листа Червоноградського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Львівській області № 30.02.1-09-1208 від 13.08.2020 року вбачається, що в межах виконавчого провадження № 48002687 Червоноградським відділенням Фонду проводяться стягнення аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_11 на утримання сина, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини доходів до досягнення дитиною повноліття (а.с. 31).
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що відповідач є інвалідом третьої групи, хворіє на ряд захворювань, зокрема, вібраційну хворобу 1-2 ступеня у вигляді вегето-сенсорної поліневропатії верхніх кінцівок з трофічними змінами, хронічну попереково-крижову радикулопатію з больовим синдромом і статико-динамічними порушеннями, хронічний бронхіт, пневмосклероз, емфізема легень, гострий деструктивний панкреатит, псевдокиста головка підшлункової залози, механічна жовтяниця, холангіт, що підтверджується медичними висновками, виписками з історії хвороби та з амбулаторних карток (а.с. 27-33). 
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про підставність стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі 1000 грн. щомісячно до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років, зважаючи на те, що ОСОБА_3 отримує самостійний дохід у розмірі 683.86 грн. в місяць, навчається на денній безоплатній формі навчання, забезпечується за рахунок держави харчуванням та проживанням в казармі, однак потребує матеріальної допомоги, беручи до уваги можливість відповідача надавати таку матеріальну допомогу, що не заперечується та визнається ним, перебування на його утриманні неповнолітнього сина, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також стан здоров`я та наявні у ОСОБА_2 захворювання.
Доводи апелянта на те, що суд першої інстанції, порушуючи, на думку апелянта, принцип диспозитивності, вийшов за межі позовних вимог, стягуючи аліменти в твердій грошовій сумі, а не у частині від доходу відповідача не заслуговують на увагу, оскільки, обгрунтовуючи свою позицію апелянт покликається на ч. 3 ст. 181 СК України, якою передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Разом з тим, норми ч. 3 ст. 181 СК України не можуть застосовуватися до даних правовідносин, оскільки такі регулюють відносини, пов`язані з обов`язком батьків утримувати своїх дітей, а не відносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які регламентуються главою 16 СК України.
Статтею 201 CК передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 200 суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб їх стягнення може бути визначений судом з врахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, а саме: стану здоров`я та матеріального становища дитини; стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявності на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому право застосування норми права належить виключно суду. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 10 вересня 2020 року – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Постанова складена 10.02.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Ванівський О.М. 

Цяцяк Р.П.