ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

17 березня 2021 року                                                    м. Чернівці
справа № 723/5281/19
провадження 22-ц/822/249/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Перепелюк І. Б.                                  
суддів : Владичана А.І., Лисака І.Н.
секретар Собчук І.Ю. 
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2020 року в цивільній справі за позовом Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області до ОСОБА_1 , третя особа Михальчанська сільська рада, про відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення шляхом знесення самочинного будівництва

встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Михальчанська сільська рада, про відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення шляхом знесення самочинного будівництва.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка за кадастровим номером 7324586500:03:003:0766, що відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення, з цільовим призначенням для товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в с.Заволока Сторожинецького району Чернівецької області.
09.09.2019 року посадовими особами Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області було здійснено перевірку дотримання вимог земельного законодавства, щодо використання за цільовим призначенням вищевказаної земельної ділянки відповідачем та встановлено порушення, а саме: на площі 0,20 га складовано гравій та глиняні маси, здійснено будівництво капітальної споруди, внаслідок чого знято та перенесено ґрунтовий покрив (верхнього родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, загальною площею 0,05 га.
Акт перевірки та припис із зазначенням допущених порушень Земельного законодавства, зокрема ст. 91, 168, та пунктів «г», «и» ст. 211 ЗК України із вказівкою зобов`язання їх усунення, було направлено відповідачу ОСОБА_1 09.09.2019 року, оскільки останній від підпису відмовився. Відповідача зобов`язано усунути порушення в 30-денний строк.
17.09.2019 року відповідач ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 53, 53-3 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 200 грн., який останній не сплатив.
Також відповідачу було запропоновано добровільно сплатити шкоду, заподіяну використанням земельної ділянки не за цільовим призначенням у розмірі 3616,35 грн. та шкоду заподіяну зняттям родючого шару грунту без спеціального дозволу в розмірі 1433,27грн.
15.10.2019 року проведено повторну перевірку щодо виконання вимог припису про усунення порушення Земельного законодавства відповідачем, якою встановлено, що відповідач не усунув допущені ним порушення, а тому 21.10.2019 року на нього накладено адміністративне стягнення за ст. 188-5 КУпАП у вигляді штрафу 170 грн. На час повторної перевірки 07.11.2019 року відповідач не виконав вимоги припису від 15.10.2019 року.
Враховуючи, що земельна ділянка за кадастровим номером 7324586500:03:003:0766 відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення, з цільовим призначенням для товарного сільськогосподарського виробництва, відповідач ОСОБА_1 не мав жодних правових підстав для будівництва капітальної споруди, тобто здійснив самочинне будівництво та заподіяв шкоду зняттям родючого шару ґрунту, а також використанням земельної ділянки не за цільовим призначенням.
Представником позивача було уточнено позовні вимоги, з їх зменшення, у зв`язку з добровільною сплатою відповідачем шкоди заподіяної порушенням земельного законодавства, позивач просив зобов`язати ОСОБА_1 відновити стан частини земельної ділянки площею 0,20 га, який існував до порушення шляхом знесення самочинного будівництва, усунення насипів гравію та глиняних мас з ґрунтового покриву та стягнути судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2020 року позовні вимоги Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області до ОСОБА_1 , третя особа Михальчанська сільська рада, про відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення шляхом знесення самочинного будівництва, задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_1 відновити стан частини земельної ділянки площею 0,20 га за кадастровим номером 7324586500:03:003:0766, розташованої в с. Заволока Сторожинецького району Чернівецької області, що існував до порушення, шляхом знесення самочинного будівництва, усунення насипів гравію та глиняних мас з ґрунтового покриву.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , просить скасувати рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2020 року, в позові відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки позивачем не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки викладені у рішенні суду, не відповідають обставинам справи, а також судом неправильно застосовано норми матеріального права.
Посилається на те, що на земельних ділянках з цільовим призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власники цих ділянок можуть будувати будівлі та споруди, які використовуються у повному циклі виробництва продукції (склади, теплиці, інші надвірні споруди), а тому ОСОБА_1 не було порушено вимог щодо цільового використання земельної ділянки. Об`єкт, який розташований на земельній ділянці не зданий в експлуатацію.
Зазначає, що відповідно до пункту 3.2. Порядку видачі та анулювання спеціальних дозволів на зняття та перенесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) земельних ділянок, затверджений Наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 04.01.2005р. №1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.01.2005р. за №70/103650 дозвіл не вимагається у випадках, якщо переміщення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) здійснюється в межах однієї і тієї самої земельної ділянки, що надана для ведення особистого селянського господарства. Зважаючи на те, що відповідач зняв ґрунтовий шар у межах своєї власної земельної ділянки, і його залишив у межах цієї ж ділянки, останній не повинен звертатися і відповідно отримувати дозвіл на переміщення ґрунтового покриву.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Представник Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області подав відзив на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 .
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Посилається на те, що аргументи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.
Третя особа подала пояснення на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Зазначає, що в матеріалах справи містяться матеріали фото фіксації, на яких зафіксовано капітальне будівництво з бетону, цегляних стін та перекриття. В матеріалах справи відсутні документи, які б свідчити про правомірність виконання будівельних робіт на земельній ділянці 7324586500:03:003:0766, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка за кадастровим номером 7324586500:03:003:0766, що відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення, з цільовим призначенням для товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в с. Заволока Сторожинецького району Чернівецької області, що підтверджується витягом з реєстру права власності земельних ділянок.
09.09.2019 року посадовими особами позивача було здійснено перевірку дотримання вимог земельного законодавства, щодо використання за цільовим призначенням вищевказаної земельної ділянки відповідачем та встановлено порушення, а саме: на площі 0,20 га складовано гравій та глиняні маси, здійснено будівництво капітальної споруди, внаслідок чого знято та перенесено ґрунтовий покрив (верхнього родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, загальною площею 0,05 га. 
Акт перевірки та припис із зазначенням допущених порушень Земельного законодавства, зокрема ст. 91, 168, та пунктів «г», «и» ст. 211 ЗК України із вказівкою зобов`язання їх усунення, було направлено відповідачу ОСОБА_1 09.09.2019 року, оскільки останній від підпису відмовився. Відповідача зобов`язано усунути порушення в 30-денний строк. 
15.10.2019 року проведено повторну перевірку щодо виконання вимог припису про усунення порушення Земельного законодавства відповідачем, якою встановлено, що відповідач не усунув допущені ним порушення, а тому 21.10.2019 року на нього накладено адміністративне стягнення за ст. 188-5 КУпАП у вигляді штрафу 170 грн. На час повторної перевірки 07.11.2019 року відповідач не виконав вимоги припису від 15.10.2019 року. 
Судом встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером 7324586500:03:003:0766 відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення, з цільовим призначенням для товарного сільськогосподарського виробництва, відповідач ОСОБА_1 не мав правових підстав для будівництва капітальної споруди, тобто здійснив самочинне будівництво.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам судове рішення відповідає в повній мірі.
       Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи встановлено наявність вини  відповідача  у вчиненні протиправних дій, які виразились у порушенні земельного законодавства, при цьому позивачем, відповідальним за здійснення державного контролю за використанням та охороною земель,  доведено існування шкоди, спричиненої ОСОБА_1  внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.
Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.
Статтею 35 Закону України «Про охорону земель» передбачено, що власники і землекористувачі земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку.
Згідно з ч. 1-3 ст. 37 цього ж Закону власники, землекористувачі, орендарі, земельних ділянок зобов`язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно- правовими актами України. Використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється.
У ст. 1 Закону України «Про землеустрій» зазначено, що цільове призначення земельної ділянки це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до статей 18-20 Земельного кодексу України, кожна земельна ділянка незалежно від форми власності чи використання, має цільове призначення. Під цільовим призначенням земельної ділянки слід розуміти встановлені допустимі межі та спосіб використання земельної ділянки громадянами та юридичними особами.
Відповідно до ч.5 ст.20 Земельного кодексу України, земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу.
Як вбачається із Витяга з Державного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка за кадастровим номером 7324586500:03:003:0766 відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення, з цільовим призначенням для товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в с. Заволока Сторожинецького району Чернівецької області, належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
Згідно відомостей 2 розділу Поземельної книги на земельну ділянку за кадастровим номером 7324586500:03:003:0766, що належить на праві приватної власності відповідачу, визначений склад угідь - рілля. Класифікація угідь наведена в додатку 4 «Перелік угідь згідно Класифікацією видів земельних угідь (КВЗУ)» до Порядку ведення Державною земельного кадастру, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2012 р. №1051. Група «рілля 001-00» включає сільськогосподарські угіддя, які систематично обробляються і використовуються під посіви сільськогосподарських культур. Отже, на земельній ділянці для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з видом угідь «рілля» розміщують посіви сільгоспкультур, в тому числі можна розмістити парники, оранжереї, теплиці, в яких вирощуватимуться сільгоспкультури. Тобто розміщення господарських будівель на таких земельних ділянках не передбачено.
Встановлено, що Акт перевірки та припис із зазначенням допущених порушень Земельного законодавства, зокрема ст. 91, 168, та пунктів «г», «и» ст. 211 ЗК України із вказівкою зобов`язання їх усунення, було направлено відповідачу ОСОБА_1 09.09.2019 року, оскільки останній від підпису відмовився. Відповідача зобов`язано усунути порушення в 30-денний строк
15.10.2019 року проведено повторну перевірку щодо виконання вимог припису про усунення порушення Земельного законодавства відповідачем, якою встановлено, що відповідач не усунув допущені ним порушення, а тому 21.10.2019 року на нього накладено адміністративне стягнення за ст. 188-5 КУпАП у вигляді штрафу 170 грн. На час повторної перевірки 07.11.2019 року відповідач не виконав вимоги припису від 15.10.2019 року.
Відповідно до пунктів «а», «б» ч.1 ст.91 Земельного кодексу України, власники земельних ділянок зобов`язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням та додержуватись вимог законодавства про охорону довкілля.
Згідно з ст.168 Земельного кодексу України (чинній редакції на час вчинення адміністративного правопорушення), ґрунти земельних ділянок є об`єктом особливої охорони. Власники земельних ділянок та землекористувачі не мають права здійснювати зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок без спеціального дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, крім випадків, передбачених підпунктами «а» і «б» ч.2 ст.168 Земельного кодексу України (тобто: проведення робіт із буріння та облаштування нафтових і газових свердловин, будівництва, технічного обслуговування, ремонту і реконструкції нафтових і газових свердловин та пов`язаних з їх обслуговуванням об`єктів трубопровідного транспорту, виробничих споруд, під`їзних доріг, ліній електропередачі та зв`язку, підземних кабельних мереж енергозабезпечення; проведення робіт, пов`язаних з ліквідацією та запобіганням аварійним ситуаціям на нафтових і газових свердловинах та пов`язаних з їх експлуатацією об`єктах трубопровідного транспорту, виробничих спорудах, під`їзних дорогах, лініях електропередачі та зв`язку, підземних кабельних мережах енергозабезпечення).
При здійсненні діяльності, пов`язаної з порушенням поверхневого шару ґрунту, власники земельних ділянок та землекористувачі повинні здійснювати зняття, складування, зберігання поверхневого шару ґрунту та нанесення його на ділянку, з якої він був знятий (рекультивація), або на іншу земельну ділянку для підвищення її продуктивності та інших якостей.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи повністю доведений факт наявності правопорушення з боку ОСОБА_1 , оскільки він не мав жодних правових підстав для будівництва капітальної споруди, тобто здійснив самочинне будівництво та заподіяв шкоду зняттям родючого шару ґрунту, а також використанням земельної ділянки не за цільовим призначенням без спеціального дозволу на земельній ділянці, яка належить йому на праві власності.
Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що обставина нецільового використання відповідачем земельної ділянки, а також самовільного зняття родючого шару ґрунту без спеціального дозволу є встановленою і доказуванню не підлягає. З матеріалів фото фіксації, що наявні в матеріалах справи, встановлено, що на зазначеній земельній ділянці зведена капітальна споруда з бетону, цегляних стін та перекриття. В матеріалах справи відсутні документи, які б свідчити про правомірність виконання будівельних робіт на земельній ділянці 7324586500:03:003:0766.
Статтею 211 Земельного кодексу України та ст. 56 Закону України «Про охорону земель» передбачено, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства, зокрема, за самовільне зайняття земельних ділянок. Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам. Така шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Шкода заподіяна самовільним зайняттям відшкодовується на підставі загальних норм ЦК України.
Відповідно до ст.68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.
Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з постановленим рішенням суду, переоцінки висновків судового рішення та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Обставини справи встановлені судом першої інстанції на підставі оцінки зібраних доказів, проведені з дотриманням вимог процесуального закону.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду немає.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
Головуючий                                                         І.Б. Перепелюк
Судді                                                               А.І. Владичан 
                                                                І.Н. Лисак