ПОСТАНОВА 
іменем України

12 березня 2021 року                                                         м. Кропивницький

справа № 389/2052/20
провадження № 22-ц/4809/522/21 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Черненка В.В.

учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 , 
відповідач –  ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 грудня 2020 року ускладі судді Берднікової Г.В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2  про стягнення аліментів на своє утримання, як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що відповідач у справі ОСОБА_2 є його рідним батьком. З його матір`ю - ОСОБА_3 відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі, проте у 2006 році шлюб між ними розірвано. До досягнення повноліття батько сплачував на його утримання аліменти у примусовому порядку. Наразі він досяг повноліття та навчається у Таврійському національному університеті імені В.І.Вернадського за спеціальністю 035 «Філологія. Слов`янські мови та література», на денній формі навчання, терміном до 30 червня 2023 року. Успішне виконання навчального плану не дозволяє йому працювати та отримувати самостійний заробіток, а оскільки він не отримує стипендії, єдиним джерелом його доходу є матеріальна допомога з боку матері, розмір якої не забезпечує йому встановленого Законом прожиткового мінімуму для працездатної особи. Отже, у зв`язку з продовженням навчання він має гостру потребу в матеріальній допомозі не тільки зі сторони матері, а й зі сторони батька. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на його утримання не надає ні в грошовій, ні в натуральній формі, чим змушує звернутися до суду з даним позовом. Вказав, що ОСОБА_2 займається фермерською діяльністю та отримує достатній дохід, платником аліментів по іншим провадженням не є. В силу свого стану здоров`я та матеріального положення в змозі сплачувати аліменти на його утримання до закінчення навчання.
Посилаючись на зазначені обставини просив суд в стягнути з відповідача на його користь та на його утримання аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від встановленого Законом прожиткового мінімуму для однієї особи, розпочавши стягнення з дня звернення до суду і до досягнення ним двадцяти трьох років за умови продовження навчання.
Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 грудня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто аліменти з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на його ж утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 28 липня 2020 року і до закінчення позивачем навчання, тобто до 30 червня 2023 року. Вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду змінити та стягнути аліменти з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на його утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від встановленого Законом прожиткового мінімуму для однієї особи, розпочавши стягнення з дня звернення до суду і до закінчення ним навчання, тобто до 30 червня 2023 року.
ОСОБА_1 направив до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 грудня 2020 рокузалишити без змін, а апеляційну скаргу  ОСОБА_1 без задоволення. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.
Відповідно до вимог ч.1 ст.368, ч.1 ст.369 ЦК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно з ч.ч.4, 5 ст.268 та ст.383 ЦПК України постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками позивача - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).
Відповідно до довідки Таврійського національного університету імені В.І.Вернацького від 26 листопада 2019 року №575 та учнівського квитка серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є студентом І курсу денної форми навчання Навчально-наукового інституту філології та журналістики, за спеціальностю 035 Філологія. Слов`янські мови і література (переклад включно), за державним замовленням. Закінчує навчання у червні 2023 року. Учнівський квиток дійсний до 30 червня 2023 року (а.с.7).
Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_2 є батьком трьох дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.30,37,38).
Відповідно до висновку лікарсько-консультативною комісією від 26 червня 2020 року №143 ОСОБА_2 має захворювання серця та потребує санаторно-курортного лікування (а.с.32). 
Згідно з довідкою Фермерського господарства «Аліса» від 16 жовтня 2020 року відповідач ОСОБА_2 за період квітень – вересень 2020 року отримав дохід в сумі 14325 грн (а.с.33).
Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є засновником (учасником) Фермерського господарства «Аліса» (а.с.51).
В матеріалах справи містяться скріншоти мобільного телефону з історії переказів коштів на картку позивача та його витрат, чеки на відправку переказів на картку ОСОБА_1 на підтвердження надання позивачу матеріальної допомоги його матір`ю - ОСОБА_3 (а.с.52—61,62).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , якому не виповнилося 23 років, продовжує навчання у навчальному закладі на денній формі навчання, що позбавляє його можливості працевлаштування, а відповідач крім позивача має ще двох малолітніх дітей, згідно з довідкою ЛКК має певне захворювання і потребує санаторно-курортного лікування, при цьому є працездатним, врахувавши при цьому матеріальне становище відповідача, а тому є всі підстави для стягнення аліментів.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.
Відповідно до ст.199 СК України у разі, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання, у зв`язку з чим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримування припиняється у випадку припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають той з батьків, з ким проживає дочка, син, а так само самі дочка, син, що продовжують навчання.
Правовідносини батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ст.200 СК).
Відповідно до ст.201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їх утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.20 постанови від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Виходячи з положень ст.180 СК України та вимог ст.ст.182, 199 СК України, враховуючи те, що на батьків покладено рівні обов`язки щодо утримання дітей, позивач продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, а відповідач, крім позивача, має ще двох дітей, які є малолітніми, згідно з довідкою ЛКК має певне захворювання і потребує санаторно-курортного лікування, при цьому є працездатним, та не має об`єктивно підтверджених перешкод для того, щоб допомогти сину матеріально, з урахуванням того, що син повністю знаходиться на утриманні матері, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача, який може надавати матеріальну допомогу, аліментів на сина, який продовжує навчання.
З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про те, що аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно на період навчання є достатніми для задоволення потреб позивача по справі на період його навчання та є співмірним з матеріальним станом відповідача.
Разом з тим суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що визначений розмір аліментів що підлягає до стягнення має бути не менший, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку посилаючись на частину 2 ст.182 СК України, оскільки обов`язок батьків утримувати повнолітнього сина регулюється главою 16 СК України, і за правилами ст.201 СК України до відносин між батьками і сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
Законодавець, відсилаючи у ч.1 ст.200 СК України до ст.182 цього Кодексу, зазначає лише обставини, які ураховуються при визначенні розміру аліментів, та викладені у ч.1 ст.182 СК, а саме стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Однак, при цьому мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину відповідного віку не менший, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку для визначення розміру аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина не застосовується. 
Отже суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон та вирішив спір відповідно до норм чинного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі  статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 грудня 2020 року - без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя         О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова 

В.В. Черненко