КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа 752/11853/20                     Головуючий у І інстанції -Плахотнюк К.Г
апеляційне провадження №22-ц/824/14735/2020    Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
 
                                                         ПОСТАНОВА
                                                     ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
23 грудня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
Судді-доповідача Гуля В.В.,
суддів  Суханової Є.М., Сержанюка А.С.,
за участю секретаря  Линок В.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 30 червня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,-
 
                                                        встановив:
Заявник ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Рейніш Л.В. звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до його подачі, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 ; заборонити управлінню забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та його підрозділам, приватним виконавцям та Голосіївському районному відділу державної виконавчої служби міста Києва продавати квартиру АДРЕСА_1 ,у порядку, встановленому для виконання судових рішень.
В обгрунтуваня заяви про забезпечення позову до його подання представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Рейніш Л.В., посилається на те, що ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, державний нотаріус Другої Київської державної нотаріальної контори Литвиненко П.В. про визнання недійсним договору дарування та свідоцтва про право на спадщину та витребування майна з чужого незаконного володіння - квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначив, що оскільки ОСОБА_3 залишила заповіт на його користь, він був залучений до участі у справі за зазначеним вище позовом. Наразі справа розглядається в Київському апеляційному суді міста Києва. Так, за даними інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 є власником квартири, який у свою чергу 11.12.2019 року уклав договір позики та договір іпотеки, предметом якого є квартира, а тому у разі не виконання ОСОБА_2 умов зазначених вище договір, квартира перейде у власність до ОСОБА_5 , що в свою чергу унеможливить витребування квартири з власності ОСОБА_2 та виконання рішення у справі. Вважає, що наразі порушуються його права та законні інтереси, з приводу чого він має намір заявити спір у судовому порядку щодо фіктивності договору позики, договору іпотеки та 
 
витребування майна з чужого незаконного володіння. Однак, наразі для підтвердження обставин, на які він має намір посилатися, як на підставу позову та складання позовної заяви йому не вистачає доказів.
Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 30 червня 2020 року в задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Рейніша Леоніда Валерійовича про забезпечення позову до подання позовної заяви, відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити його заяву про забезпечення позову.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що додатком до даної заяви надано інформацію З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта на квартиру, тому висновки суду про те, що заява не містить відомостей про майно, а лише посилання на те, що зазначені договори, які має оспорювати заявник у судовому порядку не ґрунтується на законі.
Також поза увагою суду залишилося посилання заявника, що позивач має намір подати позов щодо фіктивності цих договорів, в порядку ст..ст. 234, 388, 1212 ЦК України, а витребування квартири є похідною вимогою від останніх і не встановлення цих обставин призвело до неправильного вирішення справи. 
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
 Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд виходив з того, що звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви представник заявника зазначає, що в майбутньому має намір звернутися до суду з позовом щодо фіктивності договору позики, договору іпотеки та витребування майна з чужого незаконного володіння, при цьому, як убачається зі змісту заяви вона не містить відомостей про це майно, а лише посилання на те, що зазначені договори, які має намір оспорювати ОСОБА_1 у судовому порядку, були укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .
Тому суд не вбачав правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову до його пред`явлення, оскільки заявник не обґрунтував для цього доцільність.
Такий висновок відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.
    Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.
Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Встановлено, що заяву про вжиття заходів забезпечення до подачі позову заявник обґрунтовує тим, що заданими інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме 

майно ОСОБА_2 є власником квартири, який у свою чергу 11.12.2019 року уклав договір позики та договір іпотеки, предметом якого є квартира, а тому у разі не виконання ОСОБА_2 умов зазначених вище договір, квартира перейде у власність до ОСОБА_5 , що в свою чергу унеможливить витребування квартири з власності ОСОБА_2 та виконання рішення у справі. Вважає, що наразі порушуються його права та законні інтереси, з приводу чого він має намір заявити спір у судовому порядку щодо фіктивності договору позики, договору іпотеки та витребування майна з чужого незаконного володіння.
На підтвердження  вказаних обставин заявником у додатку до заяви надано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта на квартиру.
Згідно цих відомостей дійсно спірна квартира обтяжена на підставі договору позики від 11.12.2019 року та договору іпотеки 11.12.2019 року (а.с. 12). 
Встановлено, що розмір основного зобов`язання встановлено 60000 доларів США.
Строк основного зобов`язання встановлено 11.12.2024 року.
Враховуючи те, що заява про вжиття заходів забезпечення позову ґрунтується виключно на припущеннях заявника і при цьому ним не обґрунтовано належним чином необхідності вжиття заходів до забезпечення позову, не надано суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу в підтвердження фактів імовірності утруднення виконання або неможливості виконання рішення суду в майбутньому в разі невжиття таких заходів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову до його пред`явлення, оскільки заявник не обґрунтував для цього доцільність.
Крім того ч. 4 ст. 152 ЦПК України передбачено, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів. 
Вбачається, що заява про забезпечення позову до подання позовної заяви сформована в системі «Електронний суд» 19.06.2020 року.
Сама заява про забезпечення позову до подання позовної заяви вирішена по суті 30 червня 2020 року і вимоги ч. 4 ст. 152 ЦПК України заявником не дотримано. 
Також враховуючи, що заявник вже є позивачем у справі про визнання недійсним договору дарування та свідоцтва про право на спадщину та витребування майна з чужого незаконного володіння - квартири за адресою: АДРЕСА_2 щодо тих самих учасників судового розгляду, де за своїм характером та того самого предмету спірних правовідносин, зможе гарантувати виконання можливого рішення суду, не позбавлений можливості звернутися із заявою про забезпечення позову в тій справі та з урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.
 
Доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують, оскільки правові підстави для задоволення заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви відсутні.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, суд, -
                                                 ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 Ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 30 червня 2020 року залишити без змін
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів.
Суддя - доповідач:                
Судді :