ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/11457/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  03 березня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Бєлової Л.В.
суддів:                     Аліменка В.О., Безименної Н.В.   

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2020 року (справу розглянуто у порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просила: 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві здійснити перерахунок пенсії держслужбовця позивача - осучаснити отримувану пенсію позивача, згідно отриманої довідки від Мінекономіки від 20 лютого 2020 року щодо інформації про складові заробітної плати працюючого державного службовця на сьогоднішній день відповідної посади, рангу та стажу роботи на державній службі відповідно до Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» та постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року №15 «Питання оплати праці працівників державних органів» (із змінами):
- посадовий оклад головного спеціаліста - 10600,00 грн.;
- надбавка за 9 ранг державного службовця - 200,00 грн.;
- надбавка за стаж роботи на державній службі - 5300,00 грн. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, невірно застосовано норми матеріального права, рішення суду є необґрунтованим та таким, що не відповідає засадам адміністративного судочинства. 
Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що правовою підставою перерахунку її пенсії є стаття 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.2013 року № 3723, за положеннями якої у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. 
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позивачем було подано дві однакових апеляційні скарги, абсолютно ідентичні за змістом, одна з яких була подана до Окружного адмінстартивного суду міста Києва та зареєстрована 22 січня 2021 року за вх. № 03-14/9006/21, а інша - безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду та зареєстрована також 22 січня 2021 року за вх. № 2649. 
Відтак, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року було відкрито провадження за двома апеляйними скаргами ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2020 року. 
Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивач звернулась 11 березня 2020 року з заявою про перерахунок пенсії державного службовця до якої додала довідку від 20 лютого 2020 року №2121-12/11159-09.
Проте, листом від 03 квітня 2020 року №6271-6442/П-02/8-2600/2 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача, що в результаті перевірки пенсійної справи встановлено, що нарахування і виплата пенсії здійснюється позивачу відповідно до чинного законодавства, заборгованість по виплатах відсутня.
Вважаючи відмову пенсійного органу в перерахунку пенсії державного службовця протиправною, позивач звернулась з даним адміністративним позовом до суду.
Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що Законом України «Про державну службу» №889-VIII не передбачено підстав, порядку реалізації, обов`язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про державну службу», а тому на час звернення позивача до відповідача з заявою про перерахунок пенсії (березень 2020 року), у відповідача не було правових підстав для здійснення такого перерахунку у зв`язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 року визначалися  Законом України «Про державну службу» №3723-ХІІ.
Частина перша  статті 37-1 зазначеного Закону  у редакції, чинній до 01.01.2015 року (на положення якої в межах спірних відносин посилається позивач), передбачала, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом, відповідно, здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.
В той же час, 01.01.2015 року набрав чинності  Закон України від 28.12.2014 №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України»  (далі - Закон № 76-VIII), яким, зокрема,  статтю 37-1 Закону № 3723-ХІІ  викладено у новій редакції, згідно з якою умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, законодавець після 01.01.2015 року делегував Кабінету Міністрів України повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій державним службовцям.
З 01 січня по 01 грудня 2015 року пункти 4, 5  Постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» №865 передбачали, що підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця було передумовою для перерахунку пенсії.
Так, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України №865 у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності  Законом № 3723-ХІІ, визначається в такому порядку:
1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку;
2) іншим пенсіонерам на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.
Перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії державним службовцям, затверджується правлінням ПФУ за погодженням з Мінсоцполітики (пункт 5 постанови Кабінету Міністрів України №865).
В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», якою підвищено розміри заробітку працюючих державних службовців та яка відповідно до її пункту 6 застосовується з 01.12.2015 року, пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України № 865 виключено, а пункт 5 викладено в такій редакції: «форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики».
Положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, постанова Кабінету Міністрів України №1013 не містить.
10 грудня 2015 року було прийнято новий  закон, який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням -   Закон України №889-VIII «Про державну службу».
Вищевказаний Закон набув чинності 01.05.2016 року, а положення  Закону № 3723-XII  втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців (крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12  розділу XI Закону №889-VIII).
Натомість, у  статті 90 Закону №889-VIII  закріплено правило, за яким пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до  Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», стаття 42 якого визначає підстави перерахунку призначених пенсій, підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців до яких не віднесено.
Слід також зауважити, що  Закон №76-VIII, яким, зокрема,  ст. 37-1 Закону №3723-ХІІ  викладено у новій редакції, не визнано неконституційним Конституційним Судом України, який до того ж у Рішенні від 26.12.2011 року №20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.
Ураховуючи наведені вище положення джерел права, суд дійшов висновку, що з 01 грудня 2015 року, початку застосування постанови Кабінету Міністрів України №1013, якою пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України №865 виключено, а її пункт 5 викладено в іншій редакції, та у зв`язку з набранням у подальшому чинності  Законом №889-VIII, яким по-іншому врегульовані правовідносини, пов`язані із пенсійним забезпеченням державних службовців, пенсії, призначені за  статтею 37 Закону №3723-XII, не підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців.
Оскільки законодавством, чинним на час звернення позивача за перерахунком розміру пенсії (11 березня 2020 року), не було передбачено можливість її перерахунку у зв`язку із підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, у відповідача не було правових підстав для здійснення такого перерахунку.
Аналогічна правова позиція є сталою та була неодноразово викладена Верховним Судом у постановах від 23 березня 2018 року у справі № 151/155/16-а, від 11 грудня 2019 року у справі № 555/2321/16-а, від 05 березня 2019 року у справі № 226/1478/16-а, від 18 червня 2020 року у справі № 677/45/16-а. 
Частиною першою  статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
Відповідно до частини п`ятої  статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з частини шостої  статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до  статті 346 КАС  не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні даного спору немає.
Крім того, відмова відповідача у такому перерахунку пенсії позивача не призвела до звуження обсягу вже набутих прав та/або позбавлення права на соціальний захист, адже право на пенсію позивач набула не на підставі  статті 37-1 Закону № 3723-ХІІ, за якою і просить здійснити перерахунок, а на підставі норми  статті 37 Закону № 3723-ХІІ, і в даному випадку зміна редакції  статі 37-1 Закону № 3723-ХІІ, а в наступному втрата нею чинності, є зміною законодавства, що у свою чергу змінює соціально-економічні права певного кола осіб.
При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не встановив обставин неодноразового звернення позивача до органів пенсійного забезпечення, також на момент, коли діяла стаття 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.2013 року № 3723 у відповідній редакції, оскільки з матеріалів справи вбачається, що у межах спірних правовідносин ОСОБА_1 звернулась до відповідача щодо перерахунку пенсії державного службовця 11 березня 2020 року. 
Саме вищевикладене звернення позивача та відповідь на нього листом від 03 квітня 2020 року №6271-6442/П-02/8-2600/2, в якому Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача, що в результаті перевірки пенсійної справи встановлено, що нарахування і виплата пенсії здійснюється позивачу відповідно до чинного законодавства, стало підставою для звернення до суду із даним адміністративним позовом. 
Згідно з частиною п`ятою  статті 308 КАС України  суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Отже, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2020 року 2020 року. 
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України    та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про зобов`язання вчинити дії. 
Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно з положеннями  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.  243,  315,  316,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2020 року - залишити без задоволення. 
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2020 року - залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 03 березня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                Л.В. Бєлова

Судді                                                                                      В.О. Аліменко, 

                                                                                               Н.В. Безименна