П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 березня 2021 р.	м. Одеса	Справа № 400/3491/20	
Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Миколаїв;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
11.11.2020 року;
Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г. В.
         П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                           Головуючого судді – Єщенка О.В.
                           суддів                      – Димерлія О.О.
                                                            – Танасогло Т.М.
   За участю: секретаря – Черкасової Є.А.
        представника апелянта – Споришева М.О.
        
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від                     11 листопада 2020 року по справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-
В С Т А Н О В И В:
Головне управління ДПС у Миколаївській області звернулось до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та земельного податку за період 2017-2018 р.р. у загальному розмірі 42747,9 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що за відповідачем рахується заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та земельному податку у загальному розмірі 42747,9 грн. Оскільки зазначений податковий борг є узгодженим, проте в супереч вимогам податкового законодавства несплачений відповідачем у встановлені законом строки, контролюючий орган вважає, що податковий борг у вказаній сумі підлягає стягненню з платника в судовому порядку.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено.
Суд стягнув з ОСОБА_1 податковий борг з податку на нерухоме майно та земельного податку за період 2017-2018 р.р. у розмірі 42 747,90 грн. на користь Державного бюджету України.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є власником нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, та земельних ділянок, а відтак відповідно до п.п. 266.1.1 п.266.1 ст. 266 та п.п. 269.1.1 п.269.1 ст. 269 Податкового кодексу України є платником відповідного податку.
Враховуючи те, що податковий обов`язок щодо сплати узгоджених сум грошових зобов`язань у встановлені законодавством строки відповідачем не виконано, рішення про нарахування зобов`язань не оскаржив, суд першої інстанції визначив, що вимоги контролюючого органу про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвали нове про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам законодавства, що регулює спірні правовідносини, та обставинам справи і помилково не враховано, що відповідно до положень ст. 12 Податкового кодексу України розмір ставки як земельного податку так і податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, визначається відповідним рішенням сільських, селищних, міських рад і при їх обрахунку контролюючий орган повинен використовувати саме такий нормативно-правовий акт з питань оподаткування місцевими податками та зборами. За правилами ст.ст. 256, 269, 270, 271 Податкового кодексу України для правильності визначення розміру і ставки земельного податку та податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, необхідно використовувати відомості про нерухоме майно і земельну ділянку, їх площу, нормативну грошову оцінку тощо. З огляду на те, що обґрунтованість визначення об`єкту оподаткування і правильність застосування ставок податку на місцевому рівні контролюючий орган не підтвердив належними доказами, а належне відповідачу нерухоме майно передано іншій особі і переобладнане в об`єкт, який звільнений від оподаткування, вимоги про стягнення податкового боргу є безпідставними і у суду першої інстанції не виникло обставин для їх задоволення.
У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління ДПС у Миколаївській області посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення.
Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки; нежитлової будівлі, овочесховище за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 834,4 кв.м. (згідно договору купівлі-продажу, 2228, від 16.10.2003 року); нежитлової будівлі, мілко-оптовий магазин  за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 307,3 кв.м. (згідно Свідоцтва про право власності від 04.06.2008 року Серії САВ 778215).
Згідно розрахунку за відповідачем рахується податкова заборгованість за несплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості перед бюджетом, в розмірі 41 880, 99 грн. та заборгованість з земельного податку, сплаченого фізичними особами, які є власниками земельних ділянок, в розмірі 866,03 грн.
Відповідні зобов`язання нараховано відповідачу згідно податкового повідомлення-рішення №0593071-1302-1422 від   27.04.2018 року на суму 4916,80 грн.; податкового повідомлення-рішення №0593073-1302-1422 від 08.09.2018 року на суму 13350,40 грн.; податкового повідомлення-рішення №0088705-5406-1422 від 22.05.2019 року на суму 5720,39 грн.; податкового повідомлення-рішення №0088707-5406-1422 від 22.05.2019 року на суму 15532,36 грн.; пені на суму 244,62 грн.; податкового повідомлення-рішення №6529097-1301-1409 від  30.06.2018 року на суму 855,02 грн. та нараховано пеню в сумі 11,01 грн.
Зазначені податкові повідомлення-рішення направлено на адресу платника та були ним одержані, що підтверджується рекомендованими повідомленнями та не заперечується відповідачем.
З огляду на те, що сума податкових зобов`язань є узгодженою та несплачена у встановленому порядку та строки, позивач звернувся до суду із цим позовом про стягнення заборгованості в судовому порядку.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Відповідно до п.п. 266.3.1, 266.3.2, 266.3.3 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.
Згідно п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Відповідно до п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів “а” або “б” підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до    підпунктів “а” або “б”  підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту “в” підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості; ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку). Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Згідно п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком). Щодо новоствореного (нововведеного) об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт. Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності таких нерезидентів.
Відповідно до п.п. 269.1.1. п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв).
Згідно п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
За правилами п.п. 57.1, 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Відповідно до п.п. 59.1, 59.3, 59.4, 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Аналіз наведених норм податкового законодавства показав, що порушення платником законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є підставою для надсилання такому платнику податків вимоги про сплату боргу та визначення зобов`язань згідно відповідних податкових повідомлень-рішень, нарахування пені.
Узгоджена сума грошового зобов`язання підлягає сплаті платником податків у визначені податковим законодавством строки.
Разом з цим, за правилами податкового законодавства узгодженість податкового зобов`язання може мати самостійний характер, тобто шляхом самостійного визначення платником податків грошового зобов`язання, а також у зв`язку із закінченням строку після надіслання відповідного податкового повідомлення-рішення.
Як свідчать матеріали справи, відповідно до положень п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 та п.п. 269.1.1 п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України відповідач є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та платником земельного податку.
Відповідні податкові повідомлення-рішення були вручені в установленому порядку платнику, але зобов`язання не сплачені та не оскаржені до суду.
У тому числі, доводи апелянта про відсутність обов`язку сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, переданого у користування іншій особі та в подальшому переобладнаного в об`єкт, який відповідно до рішень селищної ради звільнений від оподаткування, не підтверджені належними доказами.
Натомість, згідно відомостей Державного реєстру відповідач на момент виникнення заборгованості залишається власником об`єктів, які за функціональним призначенням змін не зазнали та є об`єктом оподаткування.
Оскільки звернення податкового органу до суду із вимогами про стягнення з відповідача боргу відбулось з дотриманням правил податкового законодавства, заявлені до стягнення суми боргу є узгодженими, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість адміністративного позову.
З огляду на те, що висновки суду про наявність підстав для задоволення позову відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено та підписано 19.03.2021 року.

         Головуючий-суддя:                                                                О.В. Єщенко  
         
         Судді:                                                                                        О.О. Димерлій  
                                                                                                             
                                                                                                                      Т.М. Танасогло