Справа № 466/8745/19                                Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т. 
Провадження № 22-ц/811/2602/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 
Категорія:81

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючої - судді Копняк С.М.,
суддів – Бойко С.М., Ніткевич А.В.
                секретар Жукровська Х.І.,
                з участю представника відповідача Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Львів» - Вертас М.М., представника третьої особи ОСОБА_1 – адвоката Паранько Р.Д., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – адвоката Русенка Романа Івановича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 11 серпня 2020 року, постановлену в складі головуючого судді Едера П.Т., у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Львів», Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «СВІТ», з участю третіх осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

                                               В С Т А Н О В И Л А:
                       
       У жовтні 2019 року позивач ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ПАТ «АКБ», ТзОВ «Науково-виробниче підприємство «СВІТ», з участю третіх осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння.
       Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львов від 16 березня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 27 березня 2020 року. 
       Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 26 травня 2020 року продовжено строк проведення підготовчого засідання.
       Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 10 червня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Львів», Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «СВІТ», з участю третіх осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, вказаних у мотивувальній частині даної ухвали, протягом п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.
       Оскаржуваною ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 11 серпня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду, з підстав, передбачених п. 13 ст. 187 ЦПК України (неусунення позивачем недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом).
       Не погоджуючись з даною ухвалою, таку в апеляційному порядку оскаржив представник позивачки – адвокат Русенко Р.І.
       В апеляційній скарзі зазначає, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 10 червня 2020 року, яка набрала законної сили 07 серпня 2020 року, визначено п`ятиденний строк для усунення її недоліків, тобто такий закінчувався 12 серпня 2020 року. В судове засідання, яке було призначене на 11 серпня 2020 року представником було подано клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку із виявленням у члена сім`ї позитивного результату на COVID-19. Проте, незважаючи на зазначені обставини судом першої інстанції 11 серпня 2020 року постановлено ухвалу про залишення позову без розгляду, з підстав не усунення недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.
       У відзивах на апеляційну скаргу представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Львів» та третя особа Демкович Я.М. зазначають, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування ухвали немає, оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення питання. 
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. 
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, правата інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
       Звертаючись до суду з позовом, позивач просила про витребування та зобов`язання ПАТ «АКБ «Львів» повернути належне їй майно, що перебуває у квартирі АДРЕСА_1 , а саме двохфункційний котел «SaunierDuval», сім металевих радіаторів опалення, п`ять міжкімнатних дверей з фурнітурою, чотири мансардні вікна, деревяні сходи, металеві балки, швелера, ламінатну підлогу, плінтуси, керамічну плитку, гіпсокартонні панелі, мінеральну вату у кількості 20 шт., дошку обрізну у кількості 3 куб.м., керамічну плитку, гідроізоляційну та пароізоляційну плівку, труби, коліна з ПВХ, внутрішні підвіконними. При цьому, за подання позовної заяви, позивач сплатила судовий збір в розмірі 768, 40 грн.
       Залишаючи 10 червня 2020 року позовну заяву без руху, після вирішення питання про відкриття провадження у справі 16 березня 2020 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України. Зокрема вказав, що позивачем заявлено дві самостійні вимоги – витребування у відповідача належного позивачу майна та зобов`язання до вчинення дій, кожна з яких має бути оплачена окремо. Разом з тим, визначити суму недоплаченого судового збору за вимогою майнового характеру суду не вдалось за можливе, оскільки позивачем у позовній заяві не вказано ціни позову.
       Залишаючи позов без розгляду, суд дійшов висновку, що позивач не виконала вимоги ухвали суду про залишення позову без руху. 
       Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки такий не ґрунтується на вимогах закону.
       Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 177цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
       Тобто, фактично вирішення питання щодо залишення позову без руху має бути вирішено судом до прийняття справи до розгляду та відкриття провадження в справі.
       Разом з тим, відповідно до ч.ч.11, 12, 13 ст. 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.
       Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.
       Колегія суддів звертає увагу на те, що з точки зору структурного поділу ЦПК України законодавчі положення щодо залишення позовної заяви без руху після відкриття провадження в справі містяться в статті 185 глави 2 ЦПК України «Відкриття провадження у справі». Наступна глава 3 «Підготовче провадження» регулює питання відповідної стадії судового процесу.
       Отже, враховуючи вище зазначене, за логікою цивільного процесу залишення позову без руху може мати місце лише до відкриття підготовчого провадження в справі. Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 24 липня 2018 року в справі № 916/3255/17.
       Таким чином, суд першої інстанції, встановивши вже на стадії підготовчого провадження, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях  175, 177 ЦПК України, мав здійснити розгляд справи по суті, а судові витрати, пов`язані з розглядом справи, розподілити за результатами такого розгляду відповідно до статті 141 ЦПК України.
       При цьому, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху, суд першої інстанції в достатній мірі не врахував також і, положення ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», якою передбачено, що у разі якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.
       Таким чином, залишивши без руху, позовну заяву ОСОБА_2 , суд не визначив розміру судового збору та не вказав, яка сума є недоплаченою. Зазначена обставина позбавляла можливості позивача своєчасно та у правильному розмірі сплатити, на думку суду, недоплачений судовий збір. 
       Відповідно до ч. 1ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       За змістом п. п. 3, 4 ч. 5ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
       Згідно ч. 4ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
       Відповідно до ч.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
       У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.
       Так згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).        
       А відтак,колегія суддів приходить до висновку, що залишаючи позовну заяву ОСОБА_2 без розгляду, суд першої інстанції порушив права останньої на справедливий, неуперджений та своєчасний розгляд її позову.
       Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Згідно із ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
       Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції порушив вимоги процесуального закону, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 259 ч. 6, 367, 368, 374 ч. 1 п. 6, 379, 381-384, 389, 390, 393 ЦПК України, колегія суддів,- 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 – адвоката Русенка Романа Івановича задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 11 серпня 2020 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 04 лютого 2021 року. 

       Головуюча                                                        Копняк С.М.        
Судді                                                                Бойко С.М.
                                                                       Ніткевич А.В.