КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД   

Справа  754/8954/19                                                                                                Головуючий у І-й інстанції - Галась І.А.
апеляційне провадження № 22-ц/824/1106/2021                                                                Доповідач Заришняк Г.М

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
28 січня 2021 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого - Заришняк Г.М.
Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.
при секретарі -  Діденку А.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Мамедової Інги Русланівни, діючої в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Арсенал Страхування», на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Арсенал Страхування», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Акціонерне товариство «Українська залізниця» про стягнення страхової виплати,-
                                                  В С Т А Н О В И В :
 
В червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом ПрАТ «Страхова Компанія «Арсенал Страхування», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: АТ «Українська залізниця», про стягнення страхової виплати.
В обґрунтування позову зазначала, що 1 вересня 2018 р. під час прямування поїзда 146 ША НШ на ділянці Вінниця-Козятин з позивачем ОСОБА_1 стався нещасний випадок та транспорті: обірвалась полиця і травмувала її, про що було складено акт від 01.09.2018 р. Даний випадок призвів до втрати працездатності позивачки, з подальшим її лікуванням в період з 01.09.2018 р. по 15.11.2018 р. включно. У зв`язку з лікуванням позивачкою були придбані медичні препарати на загальну суму 3 848,62 грн. Під час лікування та відновлення фізичного та психічного здоров`я від нещасного випадку, ОСОБА_1 була непрацюючою особою, про що дізналася з листа директора школи І-ІІІ ступенів №25  І.Адаменка від 01.09.2018 р. №141. Позивачка працювала за строковою угодою в зазначеній школі вихователем ГПД. В навчальному році 2018-2019 р.р. планувала продовжити роботу за строковою угодою в зазначеній вище школі, але внаслідок нещасного випадку вона не змогла 01.09.2018 р. прибути до школи для підписання нової строкової угоди. Під час відкриття лікарняних листків з 01.09.2018 р. по 06.09.2018 р. позивач ще не знала, що є непрацюючою особою. Фізичне та психічне здоров`я ОСОБА_1   відновлювала в період з 01.09.2018 р.  по 15.11.2018 р.
Вказувала, що 29.11.2018 р. вона звернулася до ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал страхування" із заявою про страхову виплату, надавши всі необхідні документи, передбачені п. 10 Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, яке затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.1996  р. №959. Дану заяву з доданими документами відповідачем отримано 17.12.2018 р.  ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал страхування" 18.12.2018 р. повторно витребувано у позивачки документи, які було надані нею при зверненні 29.11.2018 р., й 07.02.2019 р. позивачем були направлені відповідачу  повторно витребувані документи.  
19.02.2019 р. на банківський рахунок позивачки від ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал страхування" надійшли кошти в розмірі 1 224,00 грн.
Відповідно до пп. в п. 8 Положення про  обов`язкове  особисте страхування від нещасних  випадків на транспорті, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 року №959,  страховики виплачують страхові суми у разі тимчасової втрати застрахованим працездатності за кожну добу - 0,2 відсотка страхової суми, але не більше 50 відсотків страхової суми. 
Згідно посадочного документа 000ВЗЕ9В-4ВF6-С9В7-0001, сума страхового відшкодування від нещасного випадку становить 6000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, позивач зазначала, що розмір страхової виплати відповідно до Положення за період з 01.09.2018 р. по 15.11.2018 р.  повинен становити 15  504,00 грн. (6000 неоподатковуваних мінімумів х 17 х 0,2% х 76 днів). Отже, відповідачем в порушення вище зазначеного Положення, не доплачено суму страхової виплати в розмірі 14 280,00 грн.,   пропущено строки виплати, адже заяву позивачки відповідач отримав 17.12.2018 р., а тому оплата страхової виплати мала бути здійснена не пізніше 27.12.2018 р. Таким чином з 28.12.2018 р. по 26.06.2019 р. у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання  відповідач мав сплатити інфляційні витрати в розмірі 280,31 грн. та 3% річних і розмірі 74 грн., які позивачка  просить стягнути з відповідача на свою користь. 
Крім того, через нещасний випадок позивачка втратила здоров`я і не змогла на новий 2018-2019 навчальний рік підписати строкову угоду в школі №25 або знайти іншу роботу за фахом, не маючи можливості працювати протягом трьох з половиною місяців до 14.12.2018 р. 
Згідно листа Управління освіти Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.11.2018 р.  № 34-4742 середня заробітна плата вихователя групи продовженого дня у 2018 р.  становила 6573,60 грн. Отже за період з 01.09.2018 р. по 13.12.2018 р. (дата фактичного працевлаштування позивача-14.12.2018 р.) сума не отриманої заробітної плати становить 22 569,36 грн. (6573,60х3 місяці +(6573,60 грн./30 днів х13 днів)=22 569,36 грн. Крім того, для підготовки заяви та документів до страхової компанії, досудового врегулювання спору, за підготовку позовної заяви, позивач понесла 5000 грн. відповідно до договору про надання правової допомоги від 05.09.2018 р., прибуткового касового ордера та детального опису робіт, а також понесла матеріальні збитки на лікування в розмірі 4 048,62 грн.
Посилаючись на викладене та  з урахуванням уточнених позовних вимог,  ОСОБА_1 просила задовольнити позов  та стягнути з відповідача суму страхової виплати в розмірі 14 280,00 грн., 3% річних в розмірі 74 грн., інфляційного збільшення боргу в розмірі 280,31 грн., матеріальні збитки на лікування в розмірі 4048,62 грн., матеріальні збитки у формі упущеної вигоди у розмірі 22 569,36 грн. та судові витрати.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 вересня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» на користь ОСОБА_1 суми доплати страхової виплати в розмірі 14 280,00 грн., 3% річних в розмірі 74,00 грн., суми інфляційного збільшення боргу в розмірі 280,31 грн., моральної шкоди в розмірі 4048,62 грн., матеріальних збитків у формі упущеної вигоди в розмірі 22 569,36 грн., судові витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн.
Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» на користь держави судовий збір у розмірі 4 625,29 грн.
В апеляційній скарзі адвокат Мамедова І.Р., діюча в інтересах ПрАТ «Страхова Компанія «Арсенал Страхування», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм  матеріального та процесуального права, просить  рішення суду скасувати та  ухвалити нове рішення про  відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.
Позивачка ОСОБА_1 своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.
В судове  засідання суду  апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.  
Від представника ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника Товариства.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга   підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що  позивачка 01.09.2018 р. перебувала на законних підставах як пасажир в пасажирському поїзді №146 ША НШ, Вінниця - Козятин, який належить АТ «Українська залізниця», де під час знаходження у вагоні на неї впала полка, яка її травмувала, в  результаті чого позивачка   отримала психологічний стрес та тривалий час  перебувала на   лікуванні.
Факт   отримання   позивачкою   ушкоджень підтверджуються актом   від 01.09.2020 р.  про   нещасний   випадок та   представленими   позивачкою   медичними документами. Внаслідок чого ОСОБА_1 знаходилась на лікуванні.
Статтею 927 ЦК України передбачено, що страхування вантажів, пасажирів і багажу проводиться відповідно до закону.
На підставі ч.ч. 1, 2, ст. 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення.
 Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).
Судом встановлено, що ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» прийняла на себе зобов`язання по проведенню страхових платежів по обов`язковому особистому страхуванню пасажирів, які користуються послугами залізниці АТ «Українська залізниця», на умовах та в порядку, визначених Положенням про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України за № 959 від 14.08.1996 року (зі змінами та доповненнями, далі Порядку). Об`єктом страхування між сторонами були визначені майнові інтереси, пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю застрахованої особи.
Відповідно до п.п.10,11 вказаного Порядку  укладення  договору  перевезення  пасажира посвідчується проїзним  документом,  а  перевезення  багажу  (вантажобагажу)   - перевізним  документом,  порядок  оформлення  яких  затверджується Мінінфраструктури та Мінфіном. 
 Проїзний документ, у тому числі оформлений в електронному вигляді,  є  підтвердженням  особистого  страхування  пасажира, на підставі  якого  останній  має право на отримання страхової суми в разі   нещасного   випадку   у   порядку,   встановленому   чинним законодавством.
Пунктом «в» ч.7 вказаного Положення  визначено, що страховим випадкам, зокрема,  є: тимчасова втрата працездатності внаслідок  нещасного випадку на транспорті.
     У відповідності до ст. 928 ЦК України, відповідальність перевізника за шкоду, завдану каліцтвом, іншим ушкодження здоров`я або смертю пасажира, визначається відповідно до глави 82 ЦК України, якщо договором або законом не встановлена відповідальність перевізника без вини.
За правилом  ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну, фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала.
За змістом  ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 
У відповідності з ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом
 Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
        Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Звертаючись з даним позовом до суду з позовними вимогами в частині відшкодування страхових витрат в сумі 14 280 грн., позивачка вказувала на те, що  вона внаслідок нещасного випадку втратила працездатність, а тому змушена була  лікуватися в період з 01 вересня 2018 року по 15 листопада 2018 р. включно, обґрунтовуючи  це поданим копіями листків непрацездатності та медичним виписками. 
Разом з тим, з наявних у матеріалах справи  доказів слідує, що ОСОБА_1 перебувала на лікуванні  у зв`язку з втратою непрацездатності з 01 вересня 2018 року по 02 жовтня 2018 року, тобто 32 дні. Вказаний період підтверджується  листками непрацездатності з 01 вересня 2018 року по 03  вересня 2018 року, та з 04.09.2018 р. по 06.09.2018 р.  (а.с.16), випискою  із медичної карти амбулаторного  хворого  за період з 10 вересня 2018 року по 02 жовтня 2018 року (а.с.17). 
Надані позивачкою  виписки  із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 на її вимогу із зазначенням  дати 15 листопада 2018 року на можуть  бути належним доказом  втрати працездатності  нею  саме до 15 листопада 2018 року, оскільки не містять  періоду її знаходження на  амбулаторному чи стаціонарному лікуванні. Ксерокопії  інших медичних  документів, наданих позивачкою,  також не  свідчать  втрату нею працездатності   в період до 15 листопада 2018 року.
Відповідно до пп. в п. 8 Положення про  обов`язкове  особисте страхування від нещасних  випадків на транспорті, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 року №959,  страховики виплачують страхові суми у разі тимчасової втрати застрахованим працездатності за кожну добу - 0,2 відсотка страхової суми, але не більше 50 відсотків страхової суми. 
За правилами  п.10  вказаного Положення страхова виплата застрахованому здійснюється страховиком на підставі заяви застрахованого про її виплату; акта про нещасний випадок;  листа непрацездатності (для працюючої особи) або довідки закладу охорони здоров`я,  що засвідчив тимчасову непрацездатність громадян (для  непрацюючої  особи), або довідки  спеціалізованих установ  про встановлення інвалідності;  у разі загибелі чи смерті застрахованого внаслідок нещасного випадку - копії  свідоцтва  про смерть,  а також страхового поліса або документа,  що його замінює (для пасажира пільгової  категорії  -  документа,  що  підтверджує право на пільги). 
     Страхова  сума  виплачується не пізніше як через 10 діб з дня одержання   необхідних   документів   через   касу  страховика або перераховується на розрахунковий рахунок, зазначений застрахованим у   заяві, відповідно до рівня неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на день виплати.
Як видно з посадочного документу, страхове відшкодування ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал страхування" пасажиру становить 6000 неоподатковуваних мінімумів. 
Враховуючи наведене, а також з урахуванням пп. в п. 8,10 Положення про  обов`язкове  особисте страхування від нещасних  випадків на транспорті, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 року №959,  на користь позивачки належить до виплати   сума  страхового відшкодування у розмірі  6 528 грн. (6000х17х0,002х32= 6528 грн.)
Разом з тим, як слідує з матеріалів справи і дана  обставина  не заперечувалась позивачкою, 19.02.2019 р. на банківський рахунок ОСОБА_1   від ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал страхування" надійшли кошти в розмірі 1224,00 грн. Отже,  на користь  позивачки  ОСОБА_1 підлягає стягненню з відповідача  сума страхової виплати в розмірі  5 304 грн. (6528-1224=5304).
З матеріалів справи також слідує, що 29.11.2018 р. позивачка  звернулася до ПрАТ "СК "Арсенал страхування" із заявою про страхову виплату, надавши всі необхідні документи, передбачені п. 10 Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, яке затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.1996 №959.  Дану заяву з доданими документами отримано відповідачем 17.12.2018 р.  
ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал страхування" 18.12.2018 р. повторно витребувало  у позивачки ОСОБА_1  додаткові документи, які  07.02.2019 р. були направлені страховій компанії, яка в свою чергу 19 лютого 2019 року  виплатила позивачці кошти в розмірі 1224,00 грн. в рахунок  страхової виплати, а отже мало місце несвоєчасне  виконання зобов`язання. 
Відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки відповідач  ПрАТ СК «Арсенал страхування» було несвоєчасно  виконано  зобов`язання щодо сплати страхової виплати в повному обсязі, тобто має місце прострочення грошового зобов`язання,  а тому  із страхової компанії підлягає стягненню сума 3% річних у розмірі   4 грн. 36 коп. за весь період прострочення  з 17 лютого 2019 року по 26.02.2019 року, як заявлено в позові,  виходячи із суми боргу - 5 304 грн.
Що стосується  позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат, передбачених ст. 625 ЦК України, то нарахування інфляційних втрат на суму боргу   є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вимога сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції є правом кредитора, у разі реалізації якого кредитор має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менше одиниці (мала місце дефляція), а, отже, сума боргу в цьому періоді зменшується (постанова об`єднаної палати КГС ВС від 26.06.2020 у справі № 905/21/19).
Разом з тим, з урахуванням періоду прострочення та заявлених позовних вимог,    інфляційні  втрати складають  період з 17 лютого 2019 року по 26 лютого 2019 року, тобто неповний місяць - 11 днів, тому відсутні  законні підстави для  стягнення на користь позивачки  інфляційних  втрат.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України,  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Оскаржуваним рішенням  суду  також були задоволені позовні вимоги про відшкодування  моральної шкоди.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази про те, що позивачка  зверталась  до суду  з позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди.
Так, звертаючись  з позовної заявою, позивачка просила  стягнути з ПрАТ «СК Арсенал Страхування» суму страхової виплати в розмірі 14 280 грн. та судові витрати. В подальшому, уточнюючі позовні вимоги, позивачка ставила питання про стягнення суми страхової виплати в розмірі 14 280 грн., 3% річних - в сумі 74 грн., інфляційних втрат в сумі 28 грн.30 коп., матеріальних збитків на лікування в сумі 4048 грн. 62 коп. та стягнення  матеріальних збитків - упущеної вигоди  в сумі 22 569 грн. 36 коп., а всього:  на загальну суму  41 252 грн.29 коп. Вимог про стягнення моральної шкоди позивачкою ОСОБА_1 не пред`являлись, в зв`язку з чим у суду були відступні підстави  для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.
При цьому, позивачка не позбавлена можливості звернутися до суду першої інстанції з відповідною заявою  про ухвалення додаткового рішення   стосовно позовної вимоги щодо стягнення матеріальних збитків на лікування в сумі 4048 грн. 62 коп., з приводу якої не ухвалено судове рішення.
Щодо задоволення  позовних вимог  в частині стягнення з відповідача  ПрАТ СК «Арсенал Страхування» упущеної вигоди в розмірі 22 569 грн. 36 коп., колегія суддів зазначає наступне.
  Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
 Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.
Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 676/518/17 (провадження № 61-8307св18).
Згідно зі ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
З матеріалів справи слідує, що  позивачка отримала травму (на неї впала полка) перебуваючи у вагоні, який належить третій особі - АТ «Українська залізниця». Крім того  відповідач ПрАТ СК «Арсенал страхування» не є особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки.
Відповідно до Положення про  обов`язкове  особисте страхування від нещасних  випадків на транспорті, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 року №959,  страховик перед застрахованою особою несе обмежену відповідальність у формі страхової виплати у розмірі виплати страхової суми у разі тимчасової втрати застрахованим працездатності за кожну добу - 0,2 відсотка страхової суми, але не більше 50 відсотків страхової суми і не зобов`язаний здійснювати виплату в порядку відшкодування шкоди, оскільки зазначені вимоги відшкодовуються на загальних підставах згідно з главою 82 ЦК України. 
За таких обставин, відповідач  не може відповідати за завдану  позивачці шкоду (матеріальну та моральну),  в зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до  помилкового висновку про те, що  вина саме страхової компанії  в травмуванні позивачки, пов`язана з експлуатацією пасажирського вагону, доведена.  
Враховуючи наведене,  колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення  позовних вимог в частині стягнення з відповідача ПрАТ СК «Арсенал страхування» упущеної вигоди.
Що стосується позовних вимог  про відшкодування  витрат на правову  допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду  від 23 листопада 2020 року  в справі №638/7748/18 при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови   у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи  з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.
З матеріалів справи слідує, що  між  ОСОБА_1 та  адвокатом  Дем`яненком М.В. був укладений  договір  про надання  правової допомоги від 05 вересня 2018 року, також позивачкою на підтвердження понесених витрат  на адвоката надана  ксерокопія  квитанції до прибуткового касового ордеру від 06 вересня 2018 року  на суму 5 000 грн. та наданий детальний опис робіт (надання послуг, з якого слідує, що  адвокатом Дем`яненком М.В. була надані наступні послуги, з зазначенням їх вартості:
-  виїзна консультація юриста та адвоката та укладення  договору  про надання правничої допомоги - 700 грн.;
-  розробка стратегії   юридичного супроводу - 500 грн.
-  усна консультація  юриста та адвоката - 300 грн;
-  підготовка заяви про виплату страхового відшкодування- 400 грн.;
-  підготовка заяви до страхової компанії 300 грн.;
-  досудове вирішення спорів (підготовка вимоги) - 600 грн.;
-  усна консультацію юриста та адвоката - 300 грн.;
-  підготовка позовної заяви - 1900 грн., а всього на загальну суму  5000 грн.
Разом з тим,  договір  про надання  правової допомоги від 05 вересня 2018 року не містить  обумовлених його сторонами вартості послуг, стороною позивача не було надано акту  виконаних адвокатом робіт та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги. Наявний у справі Детальний опис робіт не містить часу, затраченого адвокатом на кожний вид робіт, що позбавляє  сторону відповідача можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.
Враховуючи наведене, судова колегія приходить  до висновку  про необхідність відмовити  у задоволенні позовних в частині  відшкодування витрат на правову допомогу.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що втрата непрацездатності позивачки з 10.09.2018р. не є в причинно-наслідковому зв`язку з настанням події під час травмування в поїзді, не заслуговують на увагу й спростовуються  листками непрацездатності з 01 вересня 2018 року по 03  вересня 2018 року, та з 04.09.2018 р. по 06.09.2018 р.  (а.с.16), випискою  із медичної карти амбулаторного  хворого  за період з 10 вересня 2018 року по 02 жовтня 2018 року (а.с.17), в яких вбачається, що внаслідок нещасного випадку в залізничному потязі  вона втратила працездатність, а тому змушена була  лікуватися в період з 01 вересня 2018 року по 02 жовтня 2018 року.
Належних та переконливих доказів, які б спростовували непрацездатність позивачки у зв`язку з травмуванням у поїзді в зазначений період, відповідачем не надано.
Щодо посилань в апеляційній скарзі на те, що судом безпідставно  було прийнято  уточнення до   позову, в якому  позивачка фактично  змінила підстави та предмет позову, колегія суддів зазначає наступне.
  Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
.Відповідно до ч. 1 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
З матеріалів справи слідує, що  справа  була призначена в порядку спрощеного позовного провадження   з викликом сторін на 08 серпня 2019 року  на 15 год. 00 хв. В подальшому, судові засідання призначались  по даній справі неодноразово.
З матеріалів справи слідує, що позивачка  24 липня 2020 року завернулась  до суду  з уточненою вимогою, в якій просила про стягнення суми страхової виплати в розмірі 14 280 грн., 3% річних - в сумі 74 грн., інфляційних втрат в сумі 28 грн.30 коп., матеріальних збитків на лікування в сумі 4048 грн. 62 коп. та стягнення  матеріальних збитків - упущеної вигоди  в сумі 22 569 грн. 36 коп., а всього:  на загальну суму  41 252 грн.29 коп.
Вказана заява  була  прийнята судом першої інстанції до розгляду.
Принцип безперешкодного доступу до правосуддя визнається міжнародним співтовариством як фундаментальний згідно з Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (п. 1 ст. 6) та Міжнародним пактом про громадянські і політичні права (п. 1 ст. 14 ): кожен у випадку спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд справи в розумний строк незалежним, неупередженим і компетентним судом, створеним на підставі закону, при дотриманні принципу рівності всіх перед судом.
Гарантуючи державний, у тому числі судовий, захист прав і свобод людини і громадянина, Конституція України одночасно закріплює право кожного захищати свої права і свободи всіма способами, не забороненими законом (ст. 55). Способи захисту цивільних прав зазначені у ст. 16 ЦК України.
Враховуючи  наведене, а також те, що колегія суддів  прийшла до висновку  про  відмову у  задоволенні позову  про відшкодування позивачці ОСОБА_1 вимог щодо упущеної  вимоги, інфляційних втрат,  а 3% річних  були відшкодовані  позивачці з відповідача у розмірі 4 грн. 36 коп., зазначені  доводи апеляційної скарги не  заслуговують на увагу.
 Керуючись   ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний  суд, -
 
П О С Т А Н О В  И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Мамедової Інги Русланівни, діючої в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Арсенал Страхування», задовольнити частково.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 вересня 2020 року скасувати та постановити нове рішення, яким  позов  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Арсенал Страхування», яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Акціонерне товариство «Українська залізниця» про стягнення страхової виплати - задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» (МФО 380333, код ЄДРПОУ 33908322) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 )  доплату страхової виплати у розмірі 5 304 грн., 3% річних  в сумі 4 грн. 36 коп.
 В задоволенні позовних вимог в частині  стягнення: суми інфляційного збільшення боргу,  матеріальних збитків  у вигляді упущеної вигоди та  стягнення  витрат на правничу допомогу - відмовити.
Стягнути з  Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» на користь держави судовий збір у розмірі 98,89 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
    
Повний текст постанови виготовлений    08 лютого   2021  року.
 
 Головуючий 
 
  Судді: