ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1017/21 Справа № 183/5657/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Майна  Г. Є. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого - Пищиди М.М.
 
суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача грошових коштів сплачених за кредитною угодою -
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача грошових коштів сплачених за кредитною угодою №SAMDN52000067474786 по платіжній карті/рахунку GOLD "Універсальна" "ПриватБанк" у розмірі 58892,00 грн..
       Позов із посиланням на положення ст.60, ч.1, 3 ст.61, ч.4 ст.65, ч.1 ст.69, ч.1 ст.70 СК України, ч.1 ст.357, ч.3 ст.368 ЦК України, п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» обґрунтовано тим, що 07 вересня 2001 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, актовий запис № 36. 
       Позивач та відповідач мають двох доньок - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , копії свідоцтва про народження та рішення суду щодо усиновлення ОСОБА_4 надано позивачем до позову. 
       16 вересня 2016 року рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Фактичні шлюбно-сімейні відносини припинені, спільного господарства позивач з відповідачем не ведуть. 
       Позивач зазначає, що за час перебування у шлюбі, в грудні 2008 року між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (в подальшому перейменований - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРОВАТБАНК» - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») укладена Кредитна угода № SAMDN52000067474786, на виконання якої видана кредитна картка GOLD «Універсальна» № НОМЕР_1 з початковим кредитним лімітом до 17 серпня 2010 року в розмірі 4 000 гривень. 
       17 серпня 2010 році позивач подав до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» повторно Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правилам надання банківських послуг в Приват Банку № НОМЕР_2 по збільшенню кредитного ліміту на платіжній кредитній карті GOLD «Універсальна» № НОМЕР_1 до 10400 гривень, а в грудні 2012 року кредитний ліміт на платіжній картці був збільшений до 24000 грн. 
       Внаслідок використання кредитних коштів за кредитним договором, виключно в інтересах сім`ї, виникла заборгованість за договором, яка існувала з січня 2008 року та яка, в подальшому, з листопада 2016 року і по 12 лютого 2019 року погашена ним особисто разом із нарахованими за договором штрафними санкціями. Сума заборгованості погашена позивачем становить 101085 грн.
       Позивач вказує, що на день його звернення в грудні 2008 року до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» для оформлення Кредитної угоди й отримання кредитної карти GOLD «Універсальна» він працював в системі МВС України, а з січня 2011 року він є пенсіонером МВС України.
        Відповідач - ОСОБА_2 до грудня 2014 року працювала в Товаристві з обмеженою відповідальністю «АГРО-КОМ» у м. Новомосковську, а з серпня 2015 року вона працює в ПРАТ «Кондитерська фабрика «АВК» в м. Дніпрі. 
       Заробітна плата позивача і заробітна плата відповідача були невеликі і тому позивач з відповідачем вирішили оформити кредитну карту в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» для використання кредиту на потреби сім`ї. 
       Перебуваючи на пенсії, позивач з 31 липня по 30 грудня 2015 року перебував на заробітках в Російській Федерації у м. Тула, де був зареєстрований до 16 січня 2016 року за адресою: АДРЕСА_1 . 
       Перед від`їздом до РФ позивач передав відповідачу свою пенсійну карту ПАТ «Державний ощадний банк України» і номер (№ НОМЕР_1 кредитної карти GOLD «Універсальна») для проведення операцій з погашення боргу по кредитній карті AT КБ «ПРИВАТБАНК». 
       Кошти необхідно було знімати з пенсійної карти ПАТ «Державний ощадний банк України» і погашати борг на кредитній карті АТ КБ «ПРИВАТБАНК». 
       Однак, Відповідач кошти з його пенсійної карти ПАТ «Державний ощадний банк України» знімала, а борг по кредитній карті GOLD «Універсальна № НОМЕР_1 - не погашала. 
       В результаті АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за несвоєчасну сплату взятих коштів з кредитної карти GOLD «Універсальна» № НОМЕР_1 на сімейні потреби кредитну карту в серпні 2015 року заблокував і почав нараховувати штрафні санкції. 
       З серпня 2015 року позивач особисто, за наявної можливості став погашати використаний кредит та нараховані штрафні санкції. Крім того, в листопаді 2015 року сестра позивача - ОСОБА_6 погасила борг за позивача та внесла на кредитну карту GOLD «Універсальна № НОМЕР_1 особисті кошти в розмірі 4 480 грн. Наголошує на тому, що кошти з банківської кредитної платіжної карти GOLD «Універсальна» № НОМЕР_1 витрачалися на потреби сім`ї а саме: покупку продуктів харчування, одягу, взуття для членів сім`ї, плати за комунальні та інші послуги, покупку іншого майна побутового вжитку та інші витрати на потреби сім`ї.
       Позивач зазначає, що укладена ним Кредитна угода № SAMDN52000067474786 з використанням грошових коштів з кредитної картки GOLD «Універсальна» № НОМЕР_1 укладені для задоволення споживчих цілей сім`ї, внаслідок чого боргові зобов`язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір і відповідач повинна сплатити позивачу 50% сплачених позивачем для погашення заборгованості коштів.
       Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти сплачені за кредитною угодою №SAMDN52000067474786 по платіжній карті/рахунку GOLD "Універсальна" "ПриватБанк" у розмірі 58892,00 грн.
       Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2020 року у у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача грошових коштів сплачених за кредитною угодою - відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що 07 вересня 2001 році між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, актовий запис № 36 /а.с.6, 125/.
       Позивач та відповідач мають двох доньок - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.126/ та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.126/.
       16 вересня 2016 року рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області шлюб між позивачем та відповідачем розірвано /а.с.6/. З мотивувальної частини рішення суду вбачається встановлення судом тих фактів, що сторони на протязі 10 років не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство.
       З визнаних сторонами обставин справи та наданих суду письмових доказів вбачається, що в грудні 2008 року між позивачем та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (в подальшому перейменований - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРОВАТБАНК» - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») укладена Кредитна угода № SAMDN52000067474786, на виконання якої видана кредитна картка GOLD «Універсальна» № НОМЕР_3 , з початковим кредитним лімітом до 17 серпня 2010 року в розмірі 4 000 гривень.
       17 серпня 2010 році позивач подав до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правилам надання банківських послуг в Приват Банку № НОМЕР_2 /а.с.130/.
       14 березня 2011 року позивач отримав пенсійне посвідчення /а.с.163/.
       За період з січня 2011 року по грудень 2014 року позивачем отримано пенсію в розмірі 88171,46 грн. /а.с.164/.
       За 2015 рік позивачем отримано пенсію в розмірі 21995,54 грн. /а.с.51/. 
       З виписки по картковому рахунку, призначеному для нарахування пенсії /а.с.52-53/ вбачається нарахування на картку пенсії, видача готівки, переказ коштів та розрахунок в торгово-сервісній мережі протягом 2015 року.
       З лютого по грудень 2017 року позивачем отримано пенсію в розмірі 8645,50 грн. /а.с.166/.
       З довідки Орлівщинського старостинського округу Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 15 лютого 2019 року вбачається, що позивач мешкає за адресою: АДРЕСА_2 та має склад сім`ї: сестра - ОСОБА_6 , колишня дружина - ОСОБА_2 , доньки - ОСОБА_5 , ОСОБА_4 /а.с.128/
       Судом також досліджено:
       - виписку з карткового рахунку НОМЕР_1 за період з 01.01.2008-30.10.2017 /а.с.7-9/, з якої вбачається витрати у період з грудня 2008 по жовтень 2017 року, надходження у період з січня 2009 року по серпень 2017 року;
       - виписку з карткових рахунків, відкритих за угодою SAMDN52000067474786 за 2015 - 2018 роки; виписку з карткового рахунку НОМЕР_1 за період з 01.01.2015-03.05.2018, з якої вбачається сплата членських внесків за участь в голд-клубі, зняття готівки в банкоматі, придбання продуктів, оплата комунальних послуг, перекази на інші карткові рахунки, та з списання відсотків за користування кредитним лімітом, списання відсотків за користування кредитними коштами та овердрафтом, списання комісії за обслуговування, штрафів, пені /а.с.54-62, 152-159/. При цьому інших дій, окрім нарахування відсотків, комісій, штрафів та пені не виконувалось з 30 липня 2015 року;
       - виписку з карткового рахунку НОМЕР_1 за період з 01.01.2013-31.12.2014, з якої вбачається сплата членських внесків за участь в голд-клубі, зняття готівки в банкоматі, придбання продуктів, оплата комунальних послуг, перекази на інші карткові рахунки, та з списання відсотків за користування кредитним лімітом, списання відсотків за користування кредитними коштами та овердрафтом, списання комісії за обслуговування, поповнення рахунку коштами, депозит, переказ на копілку, службові операції /а.с.138-151/;
       - виписку з карткового рахунку НОМЕР_1 за період з 01.10.2017-03.05.2018, з якої вбачається надходження в розмірі 38619,10 грн та витрати в розмірі 29984,03 грн. Баланс на квітень 2018 року - мінус 54230,13 грн /а.с.62/;
       - виписку по списанню відсотків (штрафів, пені) по картковому рахунку НОМЕР_1 за період з 01.01.2015-19.10.2018,, з якої вбачається сума нарахованих відсотків та штрафних санкцій /а.с.160-162/;
       - виписку з карткових рахунків, відкритих за угодою SAMDN52000067474786 за 01.05.2018-11.02.2019, з якої вбачається окрім нарахування відсотків, комісій, штрафів та пені також і поповнення готівкою картки та погашення заборгованості /а.с.135-137/;
       - довідку про те, що ОСОБА_1 станом на 12.02.2019 не має заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» /а.с.123/.
       Також судом досліджено лист, зазначений, як відривна частина бланку повідомлення про прибуття іноземного громадянина з реквізитами позивача, із відбитком пошти Росії 22 10 15 13, проїзний документ на поїзд кур-орел на ім`я позивача.
       Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що сплата заборгованості за кредитним договором, укладеним позивачем в період шлюбу з відповідачем тільки самим позивачем не свідчить про порушення його права, оскільки з матеріалів справи достеменно не встановлено, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами на придбання якого саме майна, необхідного для інтересів сім`ї, були використані отримані грошові кошти.
       Крім того, вимога про стягнення таких коштів, з обґрунтуванням підстав для такого стягнення нормами Сімейного кодексу України, не є належним способом захисту порушеного права, оскільки такі кошти, за умови підтвердження їх цілеспрямування на інтереси сім`ї, можуть бути враховані, а не поділені.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.
       Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів міститься у статті 16 ЦК України.
       Особа, права якої порушено може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, визначеним законом або договором. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини або інші способи захисту, що дозволяють відновити порушене право.
       У відповідності до ч.1, 3 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
       Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
       За ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
       Згідно ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
       Також, у відповідності до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.
       Вищезазначена позиція прослідковується в низці судових рішень Верховного Суду, зокрема в постанові від 13.05.2019 року у справі № 638/1962/17, постанові від 06.03.2019 року у справі № 754/11103/16-ц, постанові від 30.01.2019 року у справі № 372/1558/16-ц, постанові від 17.04.2019 року у справі № 631/1982/16-ц, постанові від 10.10.2019 року у справі № 607/2831/16-ц тощо.
       Однак, вказані норми законодавства і правові позиції Верховного Суду стосуються поділу майна подружжя та врахування боргів, а не поділу боргу після його сплати.
       Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки сплата заборгованості за кредитним договором, укладеним позивачем в період шлюбу з відповідачем тільки самим позивачем не свідчить про порушення його права, оскільки з матеріалів справи достеменно не встановлено, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами на придбання якого саме майна, необхідного для інтересів сім`ї, були використані отримані грошові кошти.
       В свою чергу, вимога про стягнення таких коштів, з обґрунтуванням підстав для такого стягнення нормами Сімейного кодексу України, не є належним способом захисту порушеного права, оскільки такі кошти, за умови підтвердження їх цілеспрямування на інтереси сім`ї, можуть бути враховані, а не поділені.
       Відповідно до ст. 375 ЦКП України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.
        На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2020 року - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
       Судді: