Постанова                                      
Іменем України
 
03 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 758/7447/16-ц
провадження № 61-14864св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,                Шиповича В. В.,
 
позивач - ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 ,
відповідач - Подільська районна у м. Києві державна адміністрація,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_3 на ухвалу Київського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Гуля В. В., Сержанюка А. С., 
Лівінського С. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, посилаючись на те, що місце його проживання зареєстровано на АДРЕСА_1 , яке він отримав у зв`язку перебуванням у трудових відносинах з Подільською районною у м. Києві радою та відноситься до категорії осіб, яким може бути надано службове жиле приміщення, а тому просив визнати за ним право користування кімнатою № 7 у цьому гуртожитку разом із дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
У липні 2016 року Подільська районна у м. Києві державна адміністрація звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , в якому просила виселити останніх із гуртожитку з наданням іншого жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , посилаючись на те, що рішенням Подільської районної у м. Києві ради від 12 липня 2007 року будинок АДРЕСА_1 визнано непридатним для проживання, а тому постійне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у цьому будинку загрожуватиме їх життю та здоров`ю. 
 
Короткий зміст судових рішень першої інстанції
 
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 22 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 та Подільської районної в місті Києві державної адміністрації об`єднано в одне провадження.
 
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25 липня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 207 ЦПК України.
 
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 25 липня 2016 року у складі судді Декаленко В. С. позов Подільської районної у м. Києві державної адміністрації задоволено. Виселено ОСОБА_1 та його малолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із гуртожитку на 
АДРЕСА_1 та вселено у квартиру 
АДРЕСА_3 .
 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 , особа, яка не брала участі у справі, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що  ОСОБА_1 та його малолітню доньку 
ОСОБА_2 вселено вже у зайняте житло.
 
Короткий зміст ухвал суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 червня 2020 року поновлено ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження судового рішення, відкрито провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 25 липня 2016 року.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 вересня 2020 рокузакрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 25 липня 2016 року з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України.
 
Ухвалу суду апеляційної інстанції від 09 вересня 2020 року мотивовано тим, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 25 липня 
2016 року питання про права, свободи та інтереси ОСОБА_3 не вирішувалося. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі  ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції від 09 вересня 2020 року та направити справу до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що починаючи з 2007 року вона разом зі своїм чоловіком - співробітником Подільського управління міліції ГУМВС України у м. Києві ОСОБА_4 та сином ОСОБА_5 почали проживати у квартирі 
АДРЕСА_3 . Дану квартиру Київською міською державною адміністрацією було надано її чоловіку, як тимчасове житло для співробітника міліції. За час проживання їхньої родини у спірній квартирі ними були проведені значні поліпшення. За таких обставин, суд першої інстанції ухваливши рішення про вселення до цієї ж квартири ОСОБА_1 та його малолітню дочку ОСОБА_2 вирішив питання про її права та інтереси, а тому суд апеляційної інстанції безпідставно закрив провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 листопада 2020 року відкрито провадження в указаній справі, а ухвалою цього суду від 26 січня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини, установлені судом
 
У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Подільської районної у м. Києві державної адміністрації про визнати за ним право користування кімнатою АДРЕСА_1 разом із дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Подільська районна у м. Києві державної адміністрації звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із гуртожитку з наданням іншого жилого приміщення за адресою: 
АДРЕСА_3 , посилаючись на те, що будівля гуртожитку визнана непридатною для проживання.
 
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25 липня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 207 ЦПК України.
 
25 липня 2016 року Подільський районний суд м. Києва ухвалив рішення про задоволення позову Подільської районної у м. Києві державної адміністрації виселив ОСОБА_1 та його малолітню доньку ОСОБА_2 , із гуртожитку на 
АДРЕСА_1 та вселив у квартиру 
АДРЕСА_3 .
 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 , особа, яка не брала участі у справі, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що  ОСОБА_1 та його малолітню доньку 
ОСОБА_2 вселено вже у зайняте житло. Вказувала, що починаючи 
з 2007 року вона разом зі своїм чоловіком - співробітником Подільського управління міліції ГУМВС України у м. Києві ОСОБА_4 та сином 
ОСОБА_5 почали проживати у квартирі 
АДРЕСА_3 . Дану квартиру Київською міською державною адміністрацією було надано її чоловіку як тимчасове житло для співробітника міліції.
 
15 червня 2020 року Київський апеляційний суд постановив ухвалу про поновлення ОСОБА_3 строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та відкриття апеляційного провадження.
 
09 вересня 2020 року Київський апеляційний суд постановив ухвалу про закриття апеляційного провадження апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 25 липня 2016 року, 
з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України, вважаючи, що рішенням місцевого суду питання про права, свободи та інтереси ОСОБА_3 не вирішувалося, оскільки ОСОБА_3 не надала доказів надання їй цього житла у передбаченому законом порядку (зокрема ордеру про вселення чи договору оренди), доказів реєстрації за вказаною адресою, відкритого особового рахунку для оплати житлово-комунальних послуг тощо.
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга підлягає задоволенню.
 
У пункті 8 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
 
Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
 
Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.
 
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах 
від 19 червня 2018 року у справі № 910/18705/17, від 03 червня 2019 року 
у справі № 910/6767/17, від 25 жовтня 2019 року у справі № 910/16430/14, 
від 05 травня 2020 року у справі № 910/9254/18.
 
Звертаючись до апеляційного суду із апеляційною скаргою, ОСОБА_3 посилалась на те, що квартиру АДРЕСА_3 , до якої рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26 липня 2016 року вселено ОСОБА_1 разом із малолітньою дочкою ОСОБА_2 , було надано Київською міською державною адміністрацією 
її чоловіку як тимчасове житло для співробітника міліціїдля проживання та з 2007 року вони разом з чоловіком та сином  ОСОБА_5 у ній постійно проживають. За таких обставин, вважала, що рішенням суду вирішено питання про її права та інтереси.
 
На підтвердження зазначених обставин заявником надано листа Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, надісланого 10 липня 2014 року ОСОБА_3 за адресою місця знаходження спірної квартири: АДРЕСА_3 , а також копії квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг за користування цим майном і довідку про перебування на квартирному обліку (а. с. 73, 74, 87-99)
 
Отже, ОСОБА_3 надала докази, які свідчать про проживання її у спірній квартирі та наявність порушення її прав та інтересу рішенням суду про вселення позивача разом із дочкою у це приміщення. При цьому позивач такі доводи та докази заявника не спростовав. 
 
Таким чином, мотивувальна та резолютивна частини рішення Подільського районного суду міста Києва від 25 липня 2016 року містять висновки та вказівки про права та інтереси ОСОБА_3 , оскільки у цих частинах судового рішення зазначено про те, що квартира АДРЕСА_3 є вільною та ОСОБА_1 разом зі своєю дочкою може бути вселений в цю квартиру.
 
Суд апеляційної інстанції, вважаючи, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 25 липня 2016 року питання про права, свободи та інтереси ОСОБА_3 не вирішувалося, посилався на відсутність доказів підставного проживання її у спірній квартирі, однак такі обставини можуть бути підставою не для закриття апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, а для відповідного висновку за результатами перегляду судового рішення.
 
Отже висновки суду апеляційної інстанції про те, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим судом не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 , яка звернулася з апеляційною скаргою на це судове рішення, є необґрунтованими, у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про закриття апеляційного провадження відповідно до пункту 3 частини першої 
статті 362 ЦПК України.
 
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає доводи касаційної скарги обґрунтованими та достатніми для скасування ухвали апеляційного суду, яка перешкоджає провадженню у справі.
 
Частиною четвертою статті 406 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 України, Верховний Суду складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити. 
 
Ухвалу Київського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року скасувати, 
а справу направити на розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
В. В. Шипович