ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/107/21 Справа № 202/7365/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шофаренко Ю. Ф. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко  Н. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 березня 2021 року                                                                м. Дніпро

       Суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду Коваленко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за участі ОСОБА_1 , його захисника Чернецької О.А., Іващенка Д.В., представника потерпілих ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Купарєвої О.В., апеляційні скарги адвокатів Петренко Марії Геннадіївни, Чернецької Олени Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2020 року, якою 
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, -
В С Т А Н О В И В :
       Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.
       Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 гривень 40 копійок.
       Згідно оскаржуваної постанови, 19.10.2020 о 18 год. 52 хв. в м. Дніпро по пр. Слобожанський, в р-н буд. № 2, водій ОСОБА_1 керуючи авто Ніссан н/з НОМЕР_1 , своєчасно не вжив заходів щодо зменшення швидкості руху аж до повної зупинки, внаслідок чого скоїв зіткнення з авто Tesla н/з НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що в свою чергу стало причиною авто Додж н/з НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , з авто Ніссан н/з НОМЕР_1 , в результаті чого т/з отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, а пасажир ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження, чим порушив вимоги п. 12.3 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.
       В апеляційній скарзі адвокат Петренко М.Г. в інтересах ОСОБА_1 просить постанову скасувати та закрити справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. 
       В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги адвокат Петренко М.Г. в інтересах ОСОБА_1 посилається на те, що розгляд справи відбувся за відсутності ОСОБА_1 , його представника, що свідчить про порушення права на захист. При цьому, безпідставно залишено поза увагою клопотання про виклик свідків. 
       В апеляційній скарзі наголошується на тому, що на місці дорожньо-транспортної пригоди водій автомобілю “Додж Челенджер” - ОСОБА_3 вину визнав, оскільки рухався з дуже великою швидкістю та не встиг зреагувати на дорожню обстановку, що скалася. При цьому, в апеляційній скарзі указується на те, що від спричиненого удару автомобіля під керуванням ОСОБА_3 постраждала вагітна дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_5 .
       Отже, доводи в апеляційні скарзі зводяться до того, що автомобіль “Додж Челенджер” під керування ОСОБА_3 вдарив автомобіль “Ніссан” під керуванням ОСОБА_1 , після чого він вдарив автомобіль “Тесла” під керуванням ОСОБА_2 . 
       Також, не погодившись з винесеною постановою адвокат Чернецька О.А. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, прийняти нову, якою закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. 
       В якості доводів поданої скарги адвокат Чернецька О.А. в інтересах ОСОБА_1 посилається на те, що винесена постанова є необґрунтованою, такою, що прийнята з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм процесуального права. 
       На думку сторони захисту висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 є передчасними та спростовуються матеріалами справи. За твердженням сторони захисту в матеріалах не міститься доказів, які б підтверджували, що механізм ДТП був саме таким, як встановив суд першої інстанції. Поряд з цим, судом не надана належна оцінка поясненням ОСОБА_1 , який вказав, що в керований ним автомобіль врізався ззаду автомобіль “Додж”, після чого його автомобіль “Ніссан” посунуло в попереду рухавшийся автомобіль “Тесла”, під керуванням ОСОБА_2 .
       Отже, на переконання сторони захисту, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем “Додж”, не врахував дорожню обстановку, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу і допустив зіткнення спочатку з автомобілем “Ніссан”, який за інерцією зіткнувся з автомобілем “Тесло”.
       Крім того, у скарзі вказується на безпідставне залишення поза увагою суду клопотання про виклик свідків.
       В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 , його захисник Чернецька О.А., підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити.
       Представник потерпілих ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Купарєва О.В. та Іващенко Д.В. просили відмовити у задоволенні апеляційних скарг сторони захисту, оскільки вони є безпідставними, а постанова суду законною та обґрунтованою. 
       Вислухавши пояснення учасників апеляційного провадження, свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у справі, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до такого висновку.
       Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
       Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
       У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст. 9 цього Кодексу адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
       Відповідно до вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, а згідно ст. 248 цього Кодексу розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і судом, який розглядає справу.
       Згідно вимог ч. 1 ст. 277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначається дата і місце розгляду справи, а відповідно до п. п. 2, 3 ст. 278 цього Кодексу, суддя при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, крім іншого, такі питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення та чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.
       Відповідно до ч. 2 ст. 269 КУпАП, потерпілий має право знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися правовою допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, оскаржувати постанову по справі про адміністративне правопорушення.
       Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, незважаючи на заяву захисника — адвоката Петренко М.Г., яка просила суд відкласти судове засідання з 28.12.2020 на іншу дату. 
       При цьому, постанова не містить посилання на наявність такої заяви сторони захисту. Окрім заяви про відкладення розгляду справи, адвокат Петренко М.Г. подала місцевому суду письмове клопотання про виклик свідків, проте це клопотання залишилось поза увагою та не вирішеним судом першої інстанції, що свідчить про порушення права ОСОБА_1 на захист.
       Також, у цій справі учасниками дорожньо-транспортної пригоди окрім ОСОБА_1 , є ще ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
       Однак, суд першої інстанції, порушуючи права потерпілих, у будь-який передбачений законом спосіб не викликав їх у судове засідання та не відобразив у постанові відповідно їх позиції, чим обмежив можливості надавати пояснення, заяви, клопотання, тощо.
       Отже, місцевий суд, розглянувши справу за відсутності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і як наслідок виніс постанову, що не відповідає нормам процесуального права. 
       Така загальна засада судочинства як рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч. 1 ст. 55 Конституції України. 
       Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст. 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав (ст. 129 Конституції України, розділ I Закон України «Про судоустрій і статус суддів»).
       За таких обставин, судом першої інстанції не був дотриманий конституційний принцип, що «ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередньо участь у судовому процесі, або позбавлений такого права», який також знайшов своє закріплення і формулювання у рішенні Конституційного Суду України від 12.04.2012 № 9-рп/2012 (справа про рівність сторін судового процесу). 
       Принцип рівності сторін у процесі – у розумінні «справедливого балансу» між сторонами – вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення ЄСПЛ у справах «Домбо Бехер Б.В. проти Нідерландів» від 27.10.1993, заява № 14448/88, п. 33); «Анкерль проти Швейцарії» від 23.10.1996, заява № 17748/91, п. 38).
       Аналогічною є і усталена судова практика ЄСПЛ у справах щодо України, коли неодноразово був застосований «принцип рівності», зокрема у п. п. 26 і 29 рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України», заява № 7460/03), згідно якої «принцип рівності сторін – один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду – передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом» (див., інші рішення та mutatis mutandis, «Кресс проти Франції» заява № 39594/98, п.72, 2001-VI; «Ф.С.Б. проти Італії», рішення від 28.08.1991, заява серія A № 208-B, п.33; «Т. проти Італії», рішення від 12.10.1992, заява серія A № 245-C, п.26; «Кайя проти Австрії», заява № 54698/00, рішення від 08.06.2006, п. 28). 
       ЄСПЛ у своїх рішеннях дійшов висновку, що у провадженні, яке розглядається, важливі процесуальні гарантії були відсутні та що ці процесуальні недоліки, у світлі обставин справи, були достатньо серйозними, щоб піддати сумніву справедливість провадження. Відповідно було порушення п. 1 ст. 6 Конвенції.
       Враховуючи вказані вище фактичні обставини справи у взаємозв`язку з положеннями процесуальних норм національного законодавства та прецедентної судової практики ЄСПЛ, й виходячи із засад судочинства, в тому числі і з принципу верховенства права, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції були істотно порушені права та законні інтереси учасників справи, внаслідок чого судове рішення підлягає безумовному скасуванню через порушення судом норм процесуального права.
       З огляду на викладене, доводи апеляційних скарг у вказаній вище частині є обґрунтованими, а постанову суду з цих підстав не можна вважати законною.
       Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення. 
       Що стосується версії сторони захисту щодо механізму ДТП, яка полягає у тому, що водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем, вдарив в задню частину автомобіль ОСОБА_1 , від чого його автомобіль посунуло у попереду зупинившийся автомобіль під керуванням водія ОСОБА_2 , то апеляційний суд незважаючи на те, що вона узгоджується з показами допитаних свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які були пасажирами автомобілю під керуванням ОСОБА_1 , вважає її неспроможною.
       Поряд з цим, доводи скарг сторони захисту про недоведеінсть невідповідності дій ОСОБА_1 . Правилам дорожнього руху та відповідно наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених як в протоколі про адміністративне правопорушення, так і у судовому рішенні, є частково обґрунтованими, виходячи з такого.
       Так, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції встановив, що 19.10.2020 о 18 год. 52 хв. в м. Дніпро по пр. Слобожанський, в р-н буд. № 2, водій ОСОБА_1 керуючи авто Ніссан н/з НОМЕР_1 , своєчасно не вжив заходів щодо зменшення швидкості руху аж до повної зупинки, внаслідок чого скоїв зіткнення з авто Tesla н/з НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що в свою чергу стало причиною авто Додж н/з НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , з авто Ніссан н/з НОМЕР_1 , в результаті чого т/з отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, а пасажир ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження, чим порушив вимоги п. 12.3 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.
       Суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, через порушення ним пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, у зв`язку з чим й сталося ДТП з його вини.
       При цьому, суд послався на те, що винуватість ОСОБА_1 підтверджується протоколом огляду місця ДТП, фото-таблицею, схемою місця ДТП, протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 та потерпілого ОСОБА_3 .
       Відповідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо, а згідно ч. 2 цієї статті обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.
       Згідно із ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
       Дійшовши висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні пункту 12.3 ПДР України й вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, в результаті чого його дії призвели до настання ДТП, судом залишилось поза увагою таке.
       Так, пунктом 12.3 Правил дорожнього руху України визначено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
       Звертає увагу на себе те, що дорожньо-транспортна обстановка в процесі пересування учасників дорожнього руху постійно змінюється, тому з метою підвищення безпеки дорожнього руху Правилами передбачена вимога про негайне зниження швидкості руху транспортного засобу аж до повної його зупинки. Якщо водій усвідомлює, що зниження швидкості не поліпшить дорожньо - транспортної обстановки, йому дозволено здійснити додатковий маневр - об`їзд перешкоди, з дотриманням заходів безпеки. У разі виникнення перешкоди або небезпеки для руху не рекомендується збільшення швидкості транспортного засобу, оскільки такі заходи можуть погрішити ситуацію, що виникла.
       Як слідує із схеми ДТП, яка додана до протоколу огляду місця події, по напрямку руху водіїв на проїжджій частині зупинився автомобіль “Tesla н/з НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , за ним в його задню частину зафіксовано, що в`їхав автомобіль Ніссан н/з НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , а в його задню частину в`їхав автомобіль Додж н/з НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 ..
       При цьому, апеляційний судом встановлено, що за фактом даної ДТП щодо водія ОСОБА_3 протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП не складався. 
       Разом з цим, згідно із п. 13.1 Правил дорожнього руху України, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
       Співставляючи механізм зіткнення та зміст пункту 12.3 ПДР, невиконання якого закидається ОСОБА_1 інспектором поліції, й те, що автомобіль “Тесла” під керуванням ОСОБА_2 , зненацька загальмувала, а водій ОСОБА_1 вжив заходів гальмування, апеляційний суд вважає, що місцевий суд дійшов хибного висновку про доведеність невідповідностей дій ОСОБА_1 вимогам ПДР, які стали причною ДТП та відповідно наявності в його діях складу адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, оскільки для з`ясування питання відповідності чи невідоповідності дій ОСОБА_1 вимогам ПДР, необхідні спеціальні знання.
       Також не з"ясованим залишилось питання чи міг водій ОСОБА_7 в цій дорожній сітуції, с технічної точки зору, шляхом виконання пункту 12.3 ПДР, уникнути зіткнення. 
Отже, за наявних у справі доказів, не можливо встановити між діями ОСОБА_1 як водія транспортного засобу, положеннями пункту 12.3 Правид дорожнього руху, наслідками у виді дорожньо - транспортної пригоди, що настала, причинно-наслідковий зв`язок.
       Разом з цим, всі можливості для усунення сумнівів вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє їх спростувати та свідчить про доцільінсть пизначення у справі експертизи, проте таке клопотання учасниками справи у суді апеляційної інстанції не заявлялось.
       Орім того, адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження т/з, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
       Диспозиція цієї норми закону є бланкетною і лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших галузей права, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують транспортними засобами, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Така норма має загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП і в обов`язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.
       Співставляючи вимоги закону та фабулу як протоколу так і встановлених судом обставин, апеляційний суд зазначає, що як орган поліції та і суд першої інстанції вийшли за межі диспозиції статті 124 КУпАП, оскільки нею не охоплюється спричинення особі тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок ДТП, що свідчить про порушення норм матеріального права.
       Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.
       Зазначене узгоджується і з прецедентною судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), заява № 16437/04) з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), заява № 30628/02).
       Згідно усталеної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».
       Отже, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, з винесенням нової постанови, якою слід провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП через недоведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та відповідно відсутність в його діях складу цього правопорушення. 
       Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, –
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційні скарги адвокатів Петренко Марії Геннадіївни, Чернецької Олени Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1  – задовольнити частково.
       Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2020 року щодо  ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, скасувати.
       Постановити нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, щодо  ОСОБА_1  закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
                
       Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
                       
Суддя Дніпровського
апеляційного суду          Н.В. Коваленко