Справа № 369/7951/20                                                                                        Головуючий в суді І інстанції - Омельченко М.М.  
Провадження № 33/824/11/2021                                                                          Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И 
10 лютого 2021 року                                                                                                   м. Київ  
 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 вересня 2020 року, якою:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-
визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-2, ч.2 ст.130 КУпАП,-
В С Т А Н О В И В :
28 червня 2020 о 00 год. 10 хв. ОСОБА_1 , який постановою від 15.08.2019 судді Києво-Святошинського районного суду Київської області притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді 10 200 грн. штрафу та 1 року позбавлення права керування транспортними засобами, керуючи автомобілем «Mazda 323» р/н НОМЕР_2 , по вул. Європейській в с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, не виконав вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, яка була подана завчасно за допомогою проблискових маячків, в подальшому був зупинений шляхом переслідування патрульним автомобілем; при оформленні працівниками поліції матеріалів за ст.122-2 КУпАП у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода), від проходження огляду на стан сп`яніння водій ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимог пп. 8.9 «б», п. 2.4, п. 2.5 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122-2, ч.2 ст.130 КУпАП.
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 вересня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч.2 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 (сорок) коп. 
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 вересня 2020 року та скасувати оскаржувану постанову, ухваливши нову постанову, якою закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.130 КУпАП.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_5 зазначає, що отримав копію оскаржуваної постанови 30.09.2020 року в приміщенні Києво-Святошинського районного суду міста Києва. 01.10.2020 останній почав підготовку апеляційної скарги, але в силу браку відповідних для формулювання своєї позиції та написання скарги йому знадобилось два дні, що цілком охоплюється визначеним законодавством десятиденним строком. Разом з тим, у зв`язку з пізнім отриманням тексту постанови, ОСОБА_1 пропустив строк на апеляційне оскарження. Окрім того, останній звертає увагу на те, що копія оскаржуваної постанови на його поштову адресу не надходила, також він не отримував повісток про виклик до суду.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що з оскаржуваною постановою суду він не погоджується у зв`язку з порушенням норм чинного законодавства, а також не правомірним застосуванням закону, який втратив свою чинність.
Апелянт звертає увагу на те, що ч.2 ст.130 КУпАП в редакції, яка діяла на момент розгляду справи судом першої інстанції відповідальність передбачена за повторне, протягом року керування річковими, морськими або маломірними суднами судноводіями в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само передача керування судном особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова осіб, які керують річковим, морським або маломірними суднами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і саме такі діяння тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, з позбавленням права керування всіма видами плавучих засобів на строк від одного до трьох років. Таким чином, на день розгляду адміністративного матеріалу ч.2 ст.130 КУпАП не встановлює відповідальність за повторне протягом року керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння.
Окрім того, ОСОБА_1 зазначає, що з матеріалів провадження вбачається, що останній керував саме автомобілем та не є судноводієм, а відтак не може бути підданим відповідальності, передбаченій ч.2 ст.130 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
З метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, у тому числі на апеляційне оскарження прийнятого рішення судом першої інстанції, та у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не був присутніми під час ухвалення оскаржуваної постанови, копію якої останній отримав 30.09.2020, що стверджується матеріалами справи та 02.10.2020 подав апеляційну скаргу, вважаю за необхідне клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 вересня 2020 року задовольнити та поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження. 
Так, неодноразово належним чином повідомлений про час і місце розгляду провадження ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв про поважність причин неявки до суду не направив.
Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті.
У своїх рішеннях ЄСПЛ визначає правові підходи щодо розуміння порушення права особи на участь у судовому розгляді як з точки зору принципу процесуальної рівності ,так й самої процесуальної поведінки сторони провадження,та наголошує, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження («Олександр Шевченко проти України», «Трух проти України», «Пономарьов проти України»).
А тому, враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, апеляційний суд прийшов до висновку про можливість проведення розгляду справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП). 
Апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому не наводить доводів на обґрунтування чи спростування висновків суду першої інстанції, які не оскаржуються.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 , який постановою від 15.08.2019 судді Києво-Святошинського районного суду Київської області притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді 10 200 грн. штрафу та 1 року позбавлення права керування транспортними засобами, визнаний винним у тому, що він 28 червня 2020 о 00 год. 10 хв., керуючи автомобілем «Mazda 323» р/н НОМЕР_2 , по вул. Європейській в с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, не виконав вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, яка була подана завчасно за допомогою проблискових маячків, в подальшому був зупинений шляхом переслідування патрульним автомобілем; при оформленні працівниками поліції матеріалів за ст.122-2 КУпАП у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода), від проходження огляду на стан сп`яніння водій ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимог пп. 8.9 «б», п. 2.4, п. 2.5 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122-2, ч.2 ст.130 КУпАП.
Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» регламентований порядок проведення огляду на стан сп`яніння. 
Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.
Частиною 1 ст.130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частина 2 ст.130 КУпАП передбачає повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення і обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху України, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.
Свій висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення суддя обґрунтував даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №433412 від 28 червня 2020 року, складений уповноваженою на те посадовою особою, поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, довідкою про повторність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності  за ст.130 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду першої інстанції законним і обґрунтованим.
Що стосується посилання  ОСОБА_1 на те, що скасовано акт, який встановлює адміністративну відповідальність за ст.130 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю, то слід зазначити наступне.
22 листопада 2018 року прийнято Закон України № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі Закон № 2617-VIII), яким внесено зміни до статті 130 КУпАП, та яку викладено у такій редакції:
«Керування річковими, морськими або маломірними суднами судноводіями в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само передача керування судном особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова осіб, які керують річковими, морськими або маломірними суднами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
Крім того, цим законом доповнено КК України статті 286-1, наступного змісту:
«Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, або відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку медичного освідування на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного освідування з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого медичного освідування».
Таким чином, Законом України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», криміналізовано керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Закон № 2617- VIII набрав чинності 01 липня 2020 року.
Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 433412 стосовно  ОСОБА_1  за частиною 2 статті 130 КУпАП поліцейським складено 28 червня 2020 року.
Відповідно до вимог частини 1 статті  8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Виходячи із цих положень, до осіб, які до 01 липня 2020 року вчинили правопорушення у вигляді керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, має бути застосовано закон, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення стосовно  ОСОБА_1 суддя врахував вимоги статті 8 КУпАП, застосував редакцію частини 1 статті 130 КУпАП, яка діяла під час і за місцем вчинення правопорушення.
З огляду на наведене, на переконання суду апеляційної інстанції, всупереч твердженням апелянта, фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, є законним і обґрунтованим.
Адміністративне стягнення, застосоване до ОСОБА_1 відповідає положенням ст.ст. 33-36 КУпАП щодо правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення та застосоване в межах санкції ч.2 ст.130 КУпАП.
Порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для скасування постанови суду першої інстанції, під час апеляційного перегляду справи не встановлено.
Оскільки рішення суду, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 вересня 2020 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 вересня 2020 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                       О.М. Рудніченко