ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

22 лютого 2021 року
м.Харків

справа № 638/4283/20
провадження № 22-ц/818/1625/21

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В. 
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час, аліментів на утримання дитини, додаткових витрат за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 02 листопада 2020 року, постановлене під головуванням судді Семіряд І.В., в залі суду в місті Харкові Харкові (повний текст судового рішення складено 05 листопада 2020 року), -
в с т а н о в и в:
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час, аліментів на утримання дитини, додаткових витрат.
Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 02 листопада 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто щомісяця з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 2 500 грн. на кожну дитину, починаючи з 25.03.2020 року до досягнення дітьми повноліття. Встановлена сума підлягає індексації відповідно до вимог діючого законодавства. Стягнуто одноразово з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , у загальному розмірі 4 714,60 грн. В іншій частині позову – відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 840,80 грн.
Додатковим рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 13 листопада 2020 року Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24 000 грн.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 просить скасувати рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 02 листопада 2020 року в частині відмови у задоволенні її вимог щодо стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей. Апелянт просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд фактично позбавив дітей на належний рівень утримання за рахунок батька, який фінансово спроможний надавати таке утримання та покривати потреби дітей, однак безпідставно ухиляється від свого обов`язку. Позивачка вважає, що оскаржуваним рішенням не враховано принципу «однакової відповідальності батьків» та принципу «найкращого забезпечення інтересів дитини». Заявлена сума аліментів не є гіпотетичною, а повність прорахована з урахуванням витрат на садочок для доньки, витрат на послуги няні, витрат на харчування, одяг, комунальні послуги, іграшки, витрати на проїзд та інше. Реальні потреби дітей набагато більші, ніж встановлена мінімальна сума аліментів; при цьому відповідач фінансово спроможний покривати їх. Крім того, ОСОБА_1 вважає, що необгрунтовано відмовлено судом у стягненні аліментів за минулий час та на майбутнє, а також у відшкодуванні послуг на лікування дітей у приватній клініці. Позивачка зазначила, що у відповідності до вимог ст. 134 ЦПК України орієнтовний розмір витрат на правову допомогу при розгляді апеляційної скарги складатиме 10 000 грн., остаточний розрахунок буде надано у порядку ст. 141 ЦПК України.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 02 листопада 2020 року відповідачем не оскаржується та судом апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог не переглядається.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для стягнення з відповідача аліментів за минулий час, оскільки позивачкою не доведено вжиття належних заходів щодо їх одержання та не доведено факту ухилення відповідача від сплати аліментів. Натомість з відповідача підлягає стягненню щомісяця на користь позивачки аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 2 500 грн. на кожну дитину, починаючи з 25.03.2020 року до досягнення дітьми повноліття. Додаткові витрати на дітей підлягають стягненню в загальному розмірі 4 714,60 грн., а витрати за заняття з англійської мови у сумі 1125 грн., за підготовку до школи у сумі 1530 грн., обстеження у лікаря у дитячому медичному центрі «Мама врач» та у медичному центрі «Екомед» у сумі 600 грн, 2115 грн, 250 грн, 350 грн., - не можуть бути віднесені до додаткових витрат, які викликані обставинами у вигляді розвитку здібностей, так як сплачувати за послуги з англійської мови, підготовки до школи, відвідувати лікаря у приватній клініці - це бажання матері дитини. Вимоги щодо додаткових витрат на дітей, які позивач просить стягнути на майбутнє, грунтуються на припущеннях і не підтверджуються відповідними документами.
Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 липня 2020 року у справі №638/3318/20.
Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серія НОМЕР_1 та серія НОМЕР_2 відповідно (а.с. 27 т.1).
Сторони не заперечують, що вони проживають окремо, діти проживають з матір`ю.
Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що з грудня 2019 року шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені. ОСОБА_2 не приймає участі в утриманні та забезпеченні дітей. Позивачка зазначає, що вона двічі зверталась з листами-вимогами до відповідача про необхідність покриття витрат на дітей, проте грошових коштів не отримала. При цьому самостійно покриває всі витрати на їжу, одяг, комунальні послуги, лікування, послуги няні, дитячий садок, секції та інші витрати. Необхідність няні викликана тим, що вона не має можливості знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та змушена працювати. Донька відвідує дитячий садок протягом трьох років, дитина прив`язана до вихователів, умови у садочку відповідають інтересам дитини, дитячий садок обирався батьками ще задовго до припинення шлюбу. ОСОБА_1 вказує, що загальний розмір витрат, які вона понесла за період з грудня 2019 року – березень 2020 року, становить 18 123,50 грн. Вказані витрати обумовлені потребами дітей, вони мають постійний характер та забезпечують утримання дітей відповідного віку на сьогодні та необхідні на майбутнє. На утримання двох дітей позивачка витрачає в середньому 36 247 грн. щомісяця, відповідно половина від цих сум становить 18 123,50 грн., яка на її думку підлягає покриттю батьком. Крім того ОСОБА_1 вказує, що з відповідача також підлягають стягненню додаткові витрати на дітей, які нею понесені, а також на майбутнє. В обґрунтування додаткових витрат позивачка зазначає, що донька ОСОБА_6 відвідує гурток з творчості, живопису, балету, англійської мови та підготовка до школи «Еврика». Всього за секції за період з грудня 2019 року по березень 2020 року сплачено 7 995,50 грн. За лікування хронічних захворювань ОСОБА_6 сплачено 4881,50 грн. за період з грудня 2019 року по березень 2020 року; додаткові витрати на сина ОСОБА_7 , а саме: на лікування хронічних захворювань становили 2 522,70 грн. Позивачка вказує, що батько дітей спроможний сплачувати аліменти та додаткові витрати, він має у власності 9/20 частки у квартирі, є співвласником майнових прав на об`єкт незавершненого будівництва, гаражу в ОБ «ГБК Перемога 66», автомобілю Фольксваген, мотоциклів Хонда, Сузукі, газелю ГАЗ; відповідач займаються мотоспортом, який потребує значних витрат. У зв`язку з чим ОСОБА_1 просила суд:
- стягнути з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти за минулий час, а саме: за грудень 2019 року - 1592,63 грн., 
- стягнути з відповідача на її користь аліменти на двох дітей в сумі 18 1235,50 грн. щомісяця, починаючи з 01.01.2020 року до досягнення дітьми повноліття, 
- стягнути з відповідача на її користь понесені додаткові витрати на ОСОБА_7 у розмірі 1261,35 грн. за період з 07.12.2019 року по 31.03.2020 року, а також стягнути щомісячно додаткові витрати на ОСОБА_7 в сумі 420,45 грн. починаючи з 01.04.2020 року,
- стягнути з відповідача на її користь понесені  додаткові витрати на ОСОБА_6  у розмірі 6 438,25 грн. за період з 07.12.2019 року по 31.03.2020 року, а також стягнути щомісячно додаткові витрати на ОСОБА_6 в сумі 1886,08 грн. починаючи з 01.04.2020 року.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Питання стягнення аліментів за минулий час врегульовано ч.2 ст. 191 СК України. 
Відповідно до ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.
За змістом цієї норми права стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: 
- до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались;
- особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати.
Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, він звертався до батьків відповідача з проханням вплинути на нього, щоб той платив аліменти на дитину або направляв йому листи з такої вимогою чи на адресу його місця роботи тощо). 
Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії.
Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини.
Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах трирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 статті 77 ЦПК України).
Як передбачено статтями 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Сторони не заперечують, що фактичні шлюбні відносини припинилися між ними у грудні 2019 року.
Матеріали справи свідчать про те, що 07 лютого 2020 року та 02 березня 2020 року на адресу відповідача були направлені листи щодо необхідності виконання обов`язку батька по утриманню дітей (а.с.29,33 т.1).
Разом з тим ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти за минулий час, а саме: за грудень 2019 року.
Доказів того, що позивачкою з грудня 2019 року вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача, - матеріали справи не містять.
Крім того відповідачем надано копії квитанцій, з яких убачається, що ним було переведено ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 5000 грн. (квитанція від 03.03.2020 року), 2000 грн. (квитанція від 17.03.2020 року) , 5000 грн. (квитанція від 30.03.2020 року), 3000 грн. (квитанція від 06.04.2020 року), 4000 грн. (квитанція від 14.04.2020 року), 4000 грн. (квитанція від 20.04.2020 року ) (а.с. 180,181,182,183,184,185 т.1).
В зазначених квитанціях не зазначено, що ці кошти перераховані в рахунок аліментів на утримання дітей, проте факт отримання цих коштів в рахунок аліментів позивачкою не спростовано.
Висновок суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для стягнення з відповідача аліментів за минулий час, а саме: за грудень 2019 року, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, факт ухилення відповідача від сплати аліментів також не встановлено.
Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ч. 3 ст. 181 СК України).
Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статті 183, 184 СК України.
Матеріали справи свідчать про те, що з 25 серпня 2011 року ОСОБА_2 був зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с.177 т.1). 11 березня 2020 року відповідач припинив свою підприємницьку діяльність, про що внесені відповідні дані до державного реєстру (а.с.178 т.1).
З 14 квітня 2020 року ОСОБА_2 працює на посаді менеджера у ФОП ОСОБА_8 (а.с.175 т.1).
Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі : на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; на дітей від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.
Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України.
Враховуючи вищенаведене та рівний обов`язок матері і батька на утримання неповнолітніх дітей, а також необґрунтованість позивачем розміру сплати відповідачем аліментів в розмірі 18 123,50 грн., колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісяця по 2 500 грн. на кожну дитину, починаючи з 25.03.2020 року до досягнення дітьми повноліття.
Такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для нормального розвитку і утримання дитини із врахуванням реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього.
Питання про стягнення додаткових витрат на дитину врегульовано статтею 185 СК України.
Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).
Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила відповідний позов.
Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття.
Обгрунтовуючи наявність підстав для стягнення додаткових витрат на дітей,  ОСОБА_1 вказувала, що за період з 07.12.2019 року по 31.03.2020 року додаткові витрати на сина ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , складають 2 522,70 грн., які є витратами на лікування хронічного захворювання. Половина цих витрат,  у розмірі 1 261,35 грн., підлягає стягненню з відповідача. А також вважає, що на майбутнє підлягають стягненню додаткові витрати на сина щомісячно в сумі 420,45 грн. починаючи з 01.04.2020 року. Додаткові витрати на доньку  ОСОБА_6 за період з 07.12.2019 року по 31.03.2020 року складають 12 876,50 грн., які є витратами на лікування хронічного захворювання. Половина цих витрат, у розмірі 6 438,25 грн., підлягає стягненню з відповідача. А також на майбутнє підлягають стягненню додаткові витрати на доньку щомісячно в сумі 1886,08 грн. починаючи з 01.04.2020 року.
Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги в цій частині виходив з того, що додаткові витрати на дітей підлягають стягненню в загальному розмірі 4 714,60 грн., а витрати на заняття з англійської мови у сумі 1125 грн., за підготовку до школи у сумі 1530 грн., обстеження у лікаря у дитячому медичному центрі «Мама врач» та у медичному центрі «Екомед» у сумі 600 грн., 2115 грн., 250 грн, 350 грн., - не можуть бути віднесені до додаткових витрат. 
Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 02 листопада 2020 року відповідачем не оскаржується, тому переглядається судом апеляційної інстанції лише в частині вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Колегія суддів вважає, що витрати на обстеження у лікаря у дитячому медичному центрі «Мама врач» та у медичному центрі «Екомед» (а.с.121, 127, 129 т.1) на загальну суму 3 315 грн. (600 грн.+ 2115 грн. + 250 грн. + 350 грн.), половина з яких становить 1 657,50 грн., підлягають стягненню з відповідача, оскільки вказані витрати є додатковими витратами на дитину, незалежно від того, що обстеження проводились у приватній клініці.
А витрати на заняття з англійської мови у сумі 1125 грн. та витрати за підготовку до школи у сумі 1530 грн., не можна вважати витратами на дитину, що викликані особливими обставинами. Тому вказані витрати не відносяться до додаткових витрат на дитину у відповідності до вимог ст. 185 СК України.
Висновок суду першої інстанції про те, що вимоги щодо додаткових витрат на дітей, які позивач просить стягнути на майбутнє, не підлягають задоволенню, оскільки грунтуються на припущеннях і не підтверджуються відповідними документами, - відповідають вимогам закону.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції лише в частині суми, яка підлягає стягненню з відповідача як додаткові витрати на утримання дітей. В іншій частині доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 02 листопада 2020 року в частині розміру стягнення   додаткових витрат на утримання дітей слід змінити. Стягненню одноразово з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають додаткові витрати на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у загальному розмірі 6 372,10 грн., з яких: 4 714,60 грн. – додаткові витрати, які стягнув суд першої інстанції і відповідачем не оскаржуються (тому судом апеляційної інстанції вказана сума додаткових витрат не переглядається), та 1 657,50 грн. – додаткові витрати, які колегія суддів вважає доведеними. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384, ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 – задовольнити частково.
Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 02 листопада 2020 року змінити в частині розміру стягнення додаткових витрат на утримання дітей.
Стягнути одноразово з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у загальному розмірі 6 372,10 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді:                                                                   Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова