ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 р.	Справа № 440/4955/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: М.В. Довгопол, м. Полтава, повний текст складено 24.09.20 року по справі № 440/4955/20
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича     
         третя особа:          Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" 
          про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича (далі - відповідач, приватний виконавець), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р. В. про відкриття виконавчого провадження № 62724227 від 05.08.2020.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 залучено до участі у справі № 440/4955/20 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “СІТІ ФІНАНС” (далі - стягувач).
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю.
Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича про відкриття виконавчого провадження від 05.08.2020 № 62724227.
Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича (вул. Поправки Юрія, 6, офіс 31, м. Київ, 02094, рнокпп НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, приватний виконавець Клименко Р. В. оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, без повного з`ясування обставин справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, з посиланням на правомірність своїх дій, приватний виконавець Клименко Р. В. наводить обставини справи та нормативно - правове обґрунтування, зазначені ним у відзиві на позовну заяву. Пояснює, що виконавчим документом - виконавчим написом № 14243 від 23.07.2020, що виданий приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О. С. встановлено: місце проживання боржника - АДРЕСА_2 . Тобто, виконавчим документом встановлено, що місце проживання боржника – ОСОБА_1 знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва. Вказує, що за Законом України “Про виконавче провадження” у стягувача є право вибору пред`явлення виконавчого документу або ж за місцем реєстрації, або ж за місцем проживання боржника. Заначив, що приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи за місцем проживання або перебування боржника - фізичної особи незалежно від місця реєстрації останнього. Єдиним належним, допустимим доказом щодо місця реєстрації, проживання боржника, під час відкриття виконавчого провадження є виконавчий напис нотаріуса, а інших документів і доказів виконавець визначити не мав права. Враховуючи, що зазначене у виконавчому документі місце проживання боржника ОСОБА_1 знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва, дії відповідача, який здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі м. Києва, з відкриття виконавчого провадження № 62724227 не суперечать нормам чинного законодавства України, зокрема, Закону України “Про виконавче провадження” та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Міністерством юстиції України від 02.04.2012, № 512/5. Зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення взагалі не було взято до уваги аргументи та докази, надані до суду відповідачем.
За результатами апеляційного розгляду приватний виконавець Клименко Р. В. просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити повністю.
У додаткових письмових поясненнях відповідач просить суд врахувати правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 09.12.2020 по справі № 460/3537/20.
Позивачка та третя особа своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
ОСОБА_1 подала заява про розгляд справи за її відсутності.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України).
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що 23.07.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис № 14243 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “СІТІ ФІНАНС” заборгованості за період з 04.06.2019 по 07.03.2020 у загальному розмірі 9489,62 грн, у тому числі: сума заборгованості у  розмірі 8989,62 грн (прострочена заборгованість за сумою кредиту - 1822,56 грн; прострочена заборгованість за комісією - 1892,02 грн; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 107,81 грн; строкова заборгованість за сумою кредиту - 0,00 грн; строкова заборгованість за комісією - 0,00 грн; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 0,00 грн; строкова заборгованість за штрафами і пенями - 5167,23 грн); плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом становить 500,00 грн. 
У виконавчому написі зазначено адресу реєстрації боржника: АДРЕСА_3 , а також адресу проживання: АДРЕСА_4 /а.с. 34, 35/.
04.08.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “СІТІ ФІНАНС” звернулося до приватного виконавця Клименка Р. В. із заявою про примусове виконання рішення вих. № 38446/ПВ/20 від 30.07.2020 /а.с. 23, 24/, у якій просило відкрити за місцем проживання (перебування) боржника виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 14243 від 23.07.2020, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “СІТІ ФІНАНС” заборгованості у загальному розмірі 9489,62  грн. 
У заяві про примусове виконання рішення зазначено адресу реєстрації боржника: АДРЕСА_3 , а також адресу проживання: АДРЕСА_4 . До заяви додано платіжне доручення про сплату авансового внеску /а.с. 36/, оригінал виконавчого напису № 14243 від 23.07.2020, копію довіреності представника стягувача /а.с. 37/.
Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименком Романом Васильовичем, на підставі заяви ТОВ “Фінансова компанія “СІТІ ФІНАНС”, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62724227 від 05.08.2020 з примусового виконання виконавчого напису № 14243 від 23.07.2020, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “СІТІ ФІНАНС” заборгованості у загальному розмірі 9489,62  грн /а.с. 39, 40/.
Згідно з інформаційною довідкою з Єдиного реєстру приватних виконавців № 08261220200923 від 23.09.2020 ОСОБА_2 (посвідчення № 0415 від 30.09.2019) є приватним виконавцем та здійснює повноваження на території виконавчого округу міста Києва /а.с. 51, 52/.
У постанові про відкриття виконавчого провадження № 62724227 від 05.08.2020 адресою боржника ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_2 , а також АДРЕСА_5 /а.с. 39/.
Згідно із наявною у справі копією паспорта громадянина України серія НОМЕР_3 , виданого 18.05.2000 Новосанжарським РВ УМВС України Полтавської області, ОСОБА_1 , на момент вчинення виконавчого напису № 14243 від 23.07.2020 та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.08.2020 № 62724227, зареєстрована з 06.11.2018 за адресою: АДРЕСА_6 (попереднє місце реєстрації з 09.10.2007 до 06.11.2018 - АДРЕСА_5 ) /а.с. 6/.
ОСОБА_1 , вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.08.2020 протиправною, звернулася до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки приватним виконавцем при відкритті виконавчого провадження не перевірено місце проживання/перебування боржника чи місцезнаходження його майна в місті Києві та без достатніх правових підстав відкрито виконавче провадження. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України “Про виконавче провадження” від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону  підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VІІІ примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Частинами 1, 2 статті 5 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються  Законом України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів”.
Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону.
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону № 1404-VIIІ приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Пунктом 1 частини 1 статті 10 Закону № 1404-VIII визначено, що заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі, якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.
Частиною 2 статті 48 Закону № 1404-VIII встановлено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту /частина четверта статті 48 Закону № 1404-VIII/.
Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України від 2 червня 2016 року № 1403-VIII “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів” (далі - Закон № 1403-VIII).
Згідно зі статтею 1 Закону № 1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України “Про виконавче провадження” випадках - на приватних виконавців.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 23 Закону № 1403-VIII у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Частинами 1, 2 статті 25 Закону № 1403-VIII визначено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя; приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України “Про виконавче провадження” знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Пунктом 1 розділом ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802; далі - Інструкція № 512/5) встановлено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.
Згідно з пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною 4 статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.
Пунктом 10 частини 4 статті 4 Закону передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Згідно з пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.
Отже, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.
Такий правовий висновок щодо застосування норм права сформовано в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 804/6996/17, від 30 квітня 2020 року у справі № 580/3311/19, від 29 січня 2021 у справі № 160/12729/19.
Статтею 29 Цивільного кодексу України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
За приписами статті 1 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 за № 1382-IV місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем, що позивачка зареєстрована з 06.11.2018 за адресою: АДРЕСА_6 (попереднє місце реєстрації з 09.10.2007 до 06.11.2018 - АДРЕСА_5 ), що підтверджується копією паспорта громадянина України серія НОМЕР_3 , виданого 18.05.2000 Новосанжарським РВ УМВС України Полтавської області (а.с. 6).
Разом із тим, у виконавчому написі та заяві про відкриття виконавчого провадження, окрім адреси реєстрації місця проживання позивача у м. Полтава, вказано фактичне місце проживання позивача за адресою: АДРЕСА_4 , що і слугувало підставою для прийняття до виконання приватним виконавцем виконавчого напису та відкриття спірного виконавчого провадження у межах виконавчого округу, на який розповсюджується його підвідомчість.
Також, як убачається з заяви про надання кредиту та Додатку № 1 до Договору № R031.0046073 від 15.07.2014, про звернення стягнення за яким вчинено виконавчий напис, в ньому міститься виключно така адреса реєстрації та місця проживання позичальника - ОСОБА_1 , як АДРЕСА_5 . 
Доказів внесення сторонами змін до зазначеного вище договору щодо адреси фактичного проживання позивача відповідачем та третьою особою не надано.
Водночас, у виконавчому написі від 23.07.2020 за № 14243, вчиненому приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О. С, вказані відомості про фактичне місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 . 
Колегія суддів зауважує, що ані відповідачем (приватним виконавцем), ані третьою особою (кредитною установою) не наведено будь-якого джерела відомостей щодо вищезазначеної адреси фактичного місця проживання боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 .
Відомостей про зміну місця реєстрації позивача матеріали справи не містять.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, наявні матеріали справи не містять жодного доказу, які б підтверджували фактичне проживання позивача за вказаною адресою у м. Київ. 
Водночас, така інформація спростовується копією паспорта громадянина України серія НОМЕР_3 , виданого 18.05.2000 Новосанжарським РВ УМВС України Полтавської області.
Жоден з наданих стягувачем (ТОВ “Фінансова компанія “СІТІ ФІНАНС”) документів не вказує на можливе місце проживання позивача саме в місті Києві на момент подання заяви про примусове виконання виконавчого напису.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що стягувач наділений правом вибору місця виконання рішення, а законодавство не покладає на виконавця обов`язку здійснювати перевірку місця проживання боржника до відкриття виконавчого провадження, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки за статтею 24 Закону України “Про виконавче провадження”, статтею 9, статтею 11 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань”, статтею 6 Закону України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів”, пункту 1 розділом ІІ Інструкції № 512/5 відповідач був наділений можливістю перевірити відомості, зокрема, про місцезнаходження боржника та був зобов`язаний при відкритті виконавчого провадження пересвідчитися у наявності своєї компетенції на примусове виконання рішення за місцем знаходження боржника, виходячи із його зазначення стягувачем у заяві.
Такий правовий висновок щодо застосування норм права сформовано в постанові Верховного Суду від 29 січня 2021 у справі № 160/12729/19.
Враховуючи, що зазначені у виконавчому написі нотаріуса місце проживання боржника ( АДРЕСА_2 ) та фактичне місце реєстрації боржника ( АДРЕСА_6 (попереднє місце реєстрації з 09.10.2007 до 06.11.2018 - АДРЕСА_5 ) відрізняються та територіально знаходяться у межах різних виконавчих округів, беручи до уваги, що відомості про місце проживання позивача у м. Київ не підтверджені тими документами, які надавалися стягувачем разом із заявою про відкриття виконавчого провадження, колегія суддів уважає, що в цьому випадку приватний виконавець був зобов`язаний скористатися правом, наданим ч. 5 ст. 24 Закону України “Про виконавче провадження”, та здійснити перевірку відомостей щодо місця проживання боржника або місця знаходження його майна. 
Стосовно посилання відповідача на те, що у виконавчому написі чітко зазначено, що боржник проживає у межах виконавчого округу міста Києва, а тому у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання, колегія суддів наголошує, що факт проживання позивача за вказаною адресою не підтверджений жодними належними та допустимими доказами.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що матеріали справи не містять документів, які б об`єктивно підтверджувати адресу місця перебування позивача: АДРЕСА_2 , а вказана у виконавчому написі інформація про проживання боржника на час його вчинення у місті Києві не може слугувати достатньою підставою для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання цього виконавчого напису у місті Києві без перевірки приватним виконавцем. При цьому, в документі визначена офіційна адреса реєстрації боржника.
Отже, з огляду на викладене, зазначена стягувачем в заяві про відкриття виконавчого провадження адреса місця проживання боржника документально не підтверджена, тому таку інформацію неможливо вважати відомостями, що ідентифікують боржника.
Також, колегія суддів зазначає, що приватним виконавцем, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів того, що кошти боржника або інше майно, на момент прийняття оскаржуваної постанови, знаходились у виконавчому окрузі, на території якого приватний виконавець Клименко Р. В. здійснює свою діяльність та відомості, щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
Тобто, відсутнє обґрунтування правомірності винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у ВП № 62724227 та прийняття виконавчого документу не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, і не за місцезнаходженням його майна - грошових кошів (м. Полтава).
Отже, місце проживання та місце отримання доходів боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Клименко Р. В. здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України, а виконавчий документ у виконавчому провадженні ВП № 62724227 прийнято до виконання відповідачем не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, у зв`язку з чим колегія суддів уважає, що у відповідача були відсутні законні підстави для прийняття приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження про стягнення коштів з фізичної особи, яка має місце проживання у  м. Полтаві.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі та додаткових поясненнях на правову позицію, викладену в ухвалі Верховного Суду від 25 січня 2019 року у справі № 511/1342/17 та постанові від 09 грудня 2020 у справі № 460/3537/20, колегія суддів також не бере до уваги, оскільки правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 29 січня 2021 у справі № 160/12729/19, мають перевагу у часі.
Крім того, колегія суддів зазначає, що позиція Верховного Суду, що висловлена в ухвалі по справі № 511/1342/17, стосується правовідносин у цивільній справі, в той час як даний спір виник у площині адміністративних правовідносин.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Р. В. про відкриття виконавчого провадження ВП № 62724227 від 05.08.2020 не відповідає вимогам закону, а тому  є протиправною та підлягає  скасуванню.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 року по справі № 440/4955/20  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк