ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 січня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 205/862/20 (2-а/205/60/20)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Бишевської Н.А. (доповідач),
                               суддів:  Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження
апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України
на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2020 року 
у справі №205/862/20 (2-а/205/60/20)
за позовом ОСОБА_1 
до інспектора роти № 4 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області лейтенанта поліції Шемета Юрія Станіславовича
про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - 
ВСТАНОВИВ:
05 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти № 4 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області лейтенанта поліції Шемета Юрія Станіславовича, в якому просив скасувати постанову відповідача від 24.01.2020 року серії ЕАК № 2015536 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 175,00 грн.  
Позов обґрунтовано протиправністю оскарженої постанови за відсутністю доказів вчинення інкримінованого поступку.
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2020 року позов задоволений повністю.
Не погодившись з таким рішенням суду, Департамент патрульної поліції Національної поліції України подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що оскарженою постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 21.1 Правил дорожнього руху, оскільки останній здійснював перевезення пасажирів понад максимально встановлену кількість, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу. Указані обставини підтверджені належними доказами, що долучались до матеріалів справи та які у повній мірі підтверджують вину правопорушника, утім суд першої інстанції не надав їм належну оцінку, чим допустився порушення норм матеріального й процесуального права.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та із матеріалів справи слідує, що оскарженою постановою № 2015536, прийнятою відповідачем, позивача притягнуто до відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 121-2 КУпАП, шляхом накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 175 гривень за порушення 21.1  Правил дорожнього руху. 
Склад адміністративного правопорушення полягав у тому, що позивач , 24 січня 2020 року о 08 годині 33 хвилини, керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz Sprinter 311 CDI A, д.н.з.   НОМЕР_1 , у м. Дніпрі по вул. Титова, буд. 2-А, здійснював перевезення пасажирів понад максимально встановлену кількість, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу (12 стоячих місць).
Заперечуючи вину у порушенні правил дорожнього руху та вважаючи оскаржену постанову протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи оскаржену постанову суд першої інстанції виходив із відсутності у діях позивача складу правопорушення, санкція за яке передбачена частиною ч. 1 ст. 121-2 КУпАП. Суд першої інстанції зазначив, що виходячи з наявних матеріалів справи, відповідачем всупереч положень ч.2 ст.77 КАС України не надано достатніх доказів,, які б свідчили про правомірність  прийнятого ним рішення.
З таким висновком погоджується колегія суддів апеляційного адміністративного суду та з цього приводу зазначає про таке.
Так, приписами статті 9 і 10 КУпАП визначено, що під адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Відповідно до ст. ст. 1,13 Закону України «Про Національну поліцію», поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23, п.1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Нормами ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП) встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, передбачені статтею 122 КУпАП).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За положеннями статей 249, 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд адміністративної справи проводиться відкрито і за місцем його вчинення.
Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі статтею 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Відповідно до п.п. 21.1.в ПДР України дозволяється перевозити пасажирів у транспортному засобі обладнаному місцями для сидіння в кількості, що передбачена технічною характеристикою так, щоб вони не заважали водієві керувати транспортним засобом і не обмежували оглядовість, відповідно до правил перевезення.
Згідно з ч. 1 ст. 121-2 КУпАП перевезення водіями транспортних засобів, що працюють у режимі маршрутних таксі, пасажирів понад максимальну кількість, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, а також перевезення водіями транспортних засобів, що здійснюють міжміські чи міжнародні перевезення, пасажирів, кількість яких перевищує кількість місць для сидіння, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter 311 CDI, д.н.з. НОМЕР_1 , має 12 стоячих місць та підставою для прийняття оскарженої у цій справі постанови слугували доводи відповідача що під час зупинки транспортного засобу кількість стоячих місць, які займали люди, значно перевищувала допустиму, на підтвердження чого надав суду відеозапис, який зроблений нагрудною камерою поліцейського (а.с. 27).
З цього приводу колегія суддів відмічає, що наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, перелік яких визначений ст.251 КУпАП.
Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
При цьому, частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, саме на суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.
Між тим, жодних доказів фіксації факту незабезпечення позивачем безпеки дорожнього руху, що б підтверджували обставини вчинення ним інкримінованого діяння, відповідачем суду надано не було. 
Колегія суддів враховує, що приписи КУпАП дійсно, у деяких випадках передбачають процедуру скороченого провадження при притягненні винної особи до адміністративної відповідальності, проте сам лише факт складання постанови про накладення штрафу не свідчить про допущення позивачем порушень ПДР.
Посилання відповідача на наявний у матеріалах справи відеозапис цілком обґрунтовано відхилено судом першої інстанції, ураховуючи, що з нього неможливо встановити дійсну кількість стоячих місць, що займали пасажирі у салоні автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 311 CDI д.н.з. НОМЕР_1 . Саме по собі знаходження пасажирів біля двері маршрутного таксі не є беззаперечним доказом вчинення позивачем інкримінованого поступку.
Отже, відповідачем не виконано обов`язку щодо доказування правомірності прийнятого рішення (постанови).
Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України правопорушник не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення, а відповідно до ч. 3 цієї ж статті обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для скасування оскарженої постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 121-2 КУпАП за відсутності належних доказів вчинення позивачем інкриміновано діяння.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2020 року  у справі №205/862/20 (2-а/205/60/20)  - залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2020 року  у справі №205/862/20 (2-а/205/60/20) - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 5  ст. 328 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко