П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03 березня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/6841/20	
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  судді - Вербицької Н.В.,
                      суддів - Джабурії О.В.,
                                  - Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, за участю третьої особи Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И Л А :

24 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Адміністрації Державної прикордонної служби України, в якій просив:
визнати протиправним та скасувати рішення №77 комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України "Про відмову у призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", прапорщику запасу ОСОБА_1 ", яке 08.06.2020 затверджено Головою Державної прикордонної служби України; 
зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , одноразову грошову допомогу, передбачену 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у сумі 525 500,00 грн.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статей 16, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ). Вважає відмову відповідача у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги протиправною, незаконною, необґрунтованою та такою, що порушує його право на соціальний захист. При цьому наголошує на безпідставності застосування до нього положень частини четвертої статті 16-3 Закону №2011-ХІІ щодо обмеження такої виплати дворічним строком, оскільки інвалідність йому встановлена вперше і відповідне право на отримання грошової допомоги він може реалізувати протягом трьох років з моменту виникнення такого права, тобто до 04 лютого 2024 року.
Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що позивач скористався та реалізував своє право на   виплату   одноразової     грошової допомоги у зв`язку з встановленням 15% втрати працездатності внаслідок поранення пов`язаного із захистом Батьківщини, яке виникло вперше 27.05.2015. Позивач повторно звернувся до МСЕК у 2020 році, а тому дворічний термін, який передбачений законодавством та є умовою для виплати одноразової грошової допомоги пройшов, що свідчить про правомірність відмови йому у виплаті одноразової грошової допомоги. Твердження позивача стосовно того, що він вперше звернувся до МСЕК 04.02.2020 не може бути врахованим при прийнятті рішення по даній справі, оскільки воно є повторним. У зв`язку з вищевикладеним та   посилаючись на практику  Верховного  Суду, відповідач  просить  суд  відмовити  у задоволенні  позовних  вимог у  повному обсязі.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно   якої   він додатково   зазначив, що право на отримання одноразової грошової допомоги набувається у разі первинного встановлення військовослужбовцю інвалідності та не ставиться у залежність від первинного чи повторного огляду МСЕК з урахуванням часового проміжку у два роки. 27.05.2015 Одеською обласною медико-соціальною комісією №2 за результатом огляду встановлено позивачу 15% втрати працездатності без визначення групи інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини. Поряд з цим, позивач наголосив на тому, що законодавство розділяє поняття «інвалідність» і «ступень втрати працездатності» та визначає різні порядок, критерії та наслідки їх встановлення.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1  відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить зазначене рішення скасувати та прийняте нове, яким задовольнити його позовні вимоги. Зокрема, апелянт зазначає, що на момент первинного встановлення йому часткової втрати працездатності - 27.05.2015 Закон №2011-ХІІ та Порядок №975 не містили норми, яка б встановлювала строк реалізації права на одноразову грошову допомогу при подальшому встановлені особі інвалідності за наслідками повторного медичного огляду. Звертає увагу, що ІІІ група інвалідності йому встановлена первинно у 2020 році. За таких умов апелянт вказує на наявне право щодо отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним строком, а також здійснює посилання на відповідну практику Верховного Суду з даного питання. ОСОБА_1 вважає, що в даному випадку слід застосовувати найбільш сприятливе для нього тлумачення законодавства України.
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін в зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.
Відповідно до ч.3 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.   
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.
27.11.2014 складено акт про нещасний випадок №348, пов`язаний з   виконанням обов`язків військової служби молодшим   сержантом ОСОБА_1 , затверджений начальником Східного регіонального управління Державної прикордонної     служби   України 27.11.2014, згідно   встановлених   обставин   якого 26 серпня 2014 року, перебуваючи в зоні АТО біля н.п. Безіменне Новоазовського району Донецької області, ОСОБА_1 отримав   кульове   поранення в   район   п`яти лівої   стопи з ручного кулемета Калашникова та з діагнозом «наскрізне, вогнепальне кульове поранення лівої стопи, вогнепальний крайовий перелом човноподібної кістки, вогнепальний багатоуламковий перелом лівої п`яткової кістки з дефектом її тканини на рівні суглобових фасеток» був шпиталізований до Обласного клінічного шпиталю Міністерства оборони України м.Дніпропетровськ (а.с.34-36).
Відповідно до довідки Центрального клінічного госпіталю Державної прикордонної служби України №170 від   26.03.2015 проведено медичний огляд ОСОБА_1 госпітальною військово-лікарською комісією   при Центральному клінічному госпіталі ДПС України та встановлено, що   травма пов`язана з   виконанням обов`язків військової служби (а.с.46). 
27.05.2015 Одеською обласною медико-соціальною експертною комісією №2 за результатом огляду встановлено позивачу 15% втрати працездатності, що підтверджується довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 10 ААА №125714(а.с.37).
Як зазначено позивачем та не спростовано відповідачем, ОСОБА_1 сплачено одноразову грошову допомогу в розмірі   12   789,00 грн.
У подальшому при проходженні військової служби ОСОБА_1 неодноразово проходив лікування у Клінічному госпіталю Державної прикордонної служби України м.Одеса,   що   підтверджується виписками з медичної карти хворого ОСОБА_1 №1028 від 10.04.2017, №1935 від 07.08.2017, №2819 від 21.11.2017, №3190 від 26.12.2017, №1262 від 22.05.2018, №2943 від 21.11.2018, №3027 від 30.11.2018, №3134 від 10.12.2018, №1469 від 21.06.2019, №3049 від 02.12.2019 (а.с.51-72).
04.02.2020 Одеською обласною медико-соціальною експертною комісією №2 ОСОБА_1 визнано ступень втрати працездатності у розмірі 60 % і встановлено ІІІ групу інвалідності, причина виникнення інвалідності - травма,   яка пов`язана із виконанням обов`язків військової служби,   що   підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 04.02.2020 серії 12 ААБ №725523 та   довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках від 04.02.2020 серії 10 ААА №128575 (а.с.78-79).
Рішенням   комісії Адміністрації   Державної   прикордонної     служби     України №77   від 08.06.2020 відмовлено прапорщику запасу ОСОБА_1 у   призначенні одноразової   грошової допомоги,   передбаченої     статтею   16   Закону   України «Про   соціальний   і   правовий захист     військовослужбовців   та   членів   їх     сімей» у зв`язку з тим, що Закон поставив в   пряму залежність набуття   права   на виплату особі одноразової грошової   допомоги відповідно до     кількості її звернень на   огляд МСЕК з урахуванням часового   проміжку   у   два роки. У   зв`язку з   вищезазначеним     та   тим, що    ОСОБА_1 звернувся до МСЕК вперше в 2015 році,   а   вдруге (повторно) в 2020 році і між даними зверненнями пройшов дворічний термін, комісія відмовила у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги (а.с.20-21).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що  на час первинного встановлення втрати працездатності позивачеві (27.05.2015) правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла. З дня первинного встановлення   втрати працездатності (27.05.2015) до дня збільшення ступеня втрати працездатності та   встановлення   3 групи   інвалідності (04.02.2020) минуло понад два роки, а тому позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (надалі - Закон України № 2232-XII), виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Згідно з частиною першої статті 16 Закону України № 2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом 4 частини другої статті 16 Закону України № 2011-XIІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до п.3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабміну України від 25.12.2013 №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок про те, що виплата одноразової грошової допомоги з підстав встановлення інвалідності та/або встановлення часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності не є самостійними та окремими підставами для виплати одноразової грошової допомоги, оскільки визначальним для встановлення права на виплату одноразової грошової допомоги є не ступінь тяжкості ушкодження здоров`я, а рішення органу МСЕК про наявність такого ушкодження (яке викликало втрату працездатності або встановлення групи інвалідності).
Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Згідно з пунктом 8 Порядку № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Відтак пунктом 4 статті 16-3 Закону України № 2011-XII передбачено вирішення питання виплати одноразової грошової допомоги шляхом її виплати з урахуванням раніше виплаченої суми тим особам, яким раніше уже було встановлено факт ушкодження здоров`я і які раніше уже таку допомогу отримували.
Одночасно, цією нормою також передбачено обмеження такої виплати строком у два роки з часу попереднього встановлення факту ушкодження здоров`я.
Проте, ті особи, стан здоров`я яких погіршиться після спливу двох років з часу первинного встановлення факту ушкодження здоров`я, втрачають право на виплату одноразової грошової допомоги, в тому числі з врахуванням раніше виплаченої суми.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №  1.380.2019.006957  у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду.
При цьому, формуючи таку позицію, Судова палата для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду відступила від висновків, що абз. 2 п. 4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не містить часових обмежень для випадків, коли після первинного встановлення часткової втрати працездатності особі вперше встановлюється інвалідність. Первинне встановлення інвалідності є окремими випадком, який дає право на виплату окремого виду допомоги - допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності.
Такий підхід (застосування дворічного строку) має на меті гарантування принципу правової визначеності для особи та запобігання можливих помилок з боку суб`єктів (органів МСЕК), які встановлюють причинно-наслідковий зв`язок між отриманою травмою або захворюванням та ступенем зумовленого ними погіршення стану здоров`я, визначивши, що лише протягом дворічного проміжку часу це можливо встановити достовірно.
При цьому, держава, незалежно від завершення цього дворічного строку, зберігає для такої особи всі інші, окрім права на отримання ОГД, гарантії права на соціальний захист, гарантованого, зокрема частиною п`ятою статті 17 (держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей) та статтею 46 Конституції України (Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом
Судом першої інстанції встановлено, що 27 травня 2015 року під час первинного огляду органами МСЕК позивачу встановлено 15% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби (довідка серія 10 ААА № 125714 від 27 травня 2015 року).
З 04 лютого 2020 року позивачу була встановлена ІІІ група інвалідності - травма, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК від 04 лютого 2020 року серії 12 ААБ № 725523.
Таким чином, оскільки з дня встановлення ступеня втрати працездатності позивачу (27 травня 2015 року) до дня встановлення ІІІ групи інвалідності (04 лютого 2020 року) минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими твердження відповідача про те, що станом на час встановлення ОСОБА_1 ІІІ групи інвалідності він не мав права на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, а тому підстав для задоволення позову немає.
Суд відхиляє твердження апелянта щодо необхідності надання переваги найбільш сприятливому для нього тлумаченню Закону, оскільки зазначене правило може застосовуватися у випадку конкуренції (колізії) спеціальних норм, тоді як ч. 4 ст. 16-3 Закону № 2011 точно (однозначно) визначає умову, за якої військовослужбовець має право на отримання одноразової грошової допомоги (виплату різниці), а саме, наявність попередньої виплати одноразової грошової допомоги в межах дворічного строку.
Покликання на первинне встановлення інвалідності та наявність підстав для виплати допомоги, передбаченої п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ, ґрунтується на неправильному тлумаченні ОСОБА_1 зазначеної норми права.
Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.
Судова колегія зазначає, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від  01 вересня 2020 року. Тому постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,328, КАС України, колегія суддів, 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.
          
Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька

Суддя:                                                                                 О.В.Джабурія

          Суддя:                                                                                          К.В.Кравченко