ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 лютого 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/9661/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів:  
                                         суддя - доповідач Чумака С.Ю.,
                                                суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,     

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року в адміністративній справі № 160/9661/19 (суддя І інстанції – Луніна  О.С.)

за позовом ОСОБА_1  до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб   про стягнення гарантованої суми відшкодування, інфляційних витрат і пені,

третя особа: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадиров Владислав Володимирович,

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 )  звернулась до суду з позовом, в якому просила:
- стягнути з відповідача на її користь суму (гарантовану суму відшкодування) згідно договору банківського вкладу (депозиту) № 005-03726-190215 «Зростаючий у доларах США» від 19 лютого 2015 року у розмірі 188006,8 грн (сто вісімдесят вісім тисяч шість грн 80 коп);
- стягнути з відповідача на користь позивача відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції (інфляційні втрати) у розмірі 228221,15 грн (двісті двадцять вісім тисяч двісті двадцять одну грн 15 коп);
- стягнути з відповідача на користь позивача відсотки з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми пеню за прострочення зобов`язання у розмірі 24399,68 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року у справі № 160/9661/19 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції неправильно визначився з предметом спору, оскільки позивач стягує не суму банківського вкладу, а гарантовану суму відшкодування, яку мала право отримати через 20 днів після запровадження тимчасової адміністрації. При цьому відповідач стає власником банківського вкладу, а позивачу зобов`язаний відшкодувати «гарантовану суму» за курсом на дату введення тимчасової адміністрації. Також, скаржник зазначає, що не вимагає стягнення вкладу з банку, а стягує саме суму відшкодування (деліктні вимоги). Крім того, апелянт вважає, що право на отримання коштів (виплати від відповідача) та незаконні дії працівників Фонду, підтверджено рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 березня 2019 року у справі № 160/162/19, яке набрало законної сили 13.08.2019. 

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

19 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у доларах США №  005-03726-190215, за умовами якого позивач розміщує вклад у розмірі 7000 доларів США на строк по 5 березня 2015 року включно, з виплатою процентів (т. № 2 а.с. 153).

Також, 19 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» укладено додаткову угоду № 1 до договору банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у доларах США № 005-03726-190215, якою п. 1.8 договору викладено у редакції: «Зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або шляхом перерахування з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи резидента, або готівкою через касу банку в день укладення сторонами цього договору. Виключно для цілей цього договору сторони домовились, що умови п. 5.11 Правил до відносин, що виникають на підставі цього договору, не застосовуються» (т. № 2 а.с. 154).

Згідно з платіжним дорученням № 46141059 від 19 лютого 2015 року, грошові кошти в сумі 7000 доларів США були перераховані на вкладний (депозитний) рахунок позивача № НОМЕР_1 з рахунку ОСОБА_2 (т. № 2 а.с. 155).

2 березня 2015 року Правління Національного банку України постановою №  150 віднесло ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних.

На підставі цієї постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 2 березня 2015 року прийнято рішення № 51 про запровадження з 03.03.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду.

Згідно з витягом з протоколу засідання Комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк» від 15 вересня 2015 року та наказу уповноваженої особи від 16.09.2015 № 813, у тому числі до договору № 005-03726-190215 від 19.02.2015 застосовані наслідки нікчемності договорів банківського вкладу, з підстав, визначених п. 7 ч. 3 ст.  38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». (т. № 2 а.с. 164).

Договір банківського вкладу (депозиту) № 005-03726-190215 від 19 лютого 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк», визнано нікчемним, згідно з п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, що викладено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадировим В.В. у наказі № 813 від 16.09.2015.

2 жовтня 2015 року Національний банк України прийняв постанову № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк». Того ж дня, виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», відповідно до якого, розпочато процедуру ліквідації AT «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Кадирова В.В., строком на 2 роки з 5 жовтня 2015 року по 4 жовтня 2017 року, включно.

Тож, уповноважена особа не подала до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію про ОСОБА_1 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 березня 2019 року у справі № 160/162/19, яке набрало законної сили 13.08.2019, зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про вкладника ОСОБА_1 , як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування на підставі договору банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у доларах США №  005-03726-190215 від 19.02.2015 за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Позивач звернувся з позовом до суду, оскільки вказане вище рішення набрало законної сили. Уповноважена особа направила до Фонду інформацію про вкладника, однак Фонд гарантування вкладів на час звернення до суду з цим позовом не здійснив відшкодування гарантованої суми. Крім того, позивач вважав, що несвоєчасна виплата коштів за вкладом заподіла їй шкоду, тому стягненню підлягають інфляційні втрати та пеня.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач 29.10.2019 отримала гарантовану суму відшкодування у розмірі 188006,8 грн, яку вона просить стягнути з відповідача, підстави для задоволення позовних вимог у цій частині відсутні. Крім того, з огляду на те, що у цій справі порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти. Разом з цим, за змістом Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на Фонд та уповноважену особу Фонду не покладається відповідальність за невиконання банками, які були стороною у договірних відносинах із вкладниками, їх грошових зобов`язань поза межами дії договорів вкладів, а тому, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача трьох відсотків річних від простроченої суми.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми (гарантованої суми відшкодування) згідно договору банківського вкладу (депозиту) № 005-03726-190215 «Зростаючий у доларах США» від 19.02.2015 у розмірі 188006,8 грн, апеляційний суд зазначає про таке.

За приписами ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI (далі – Закон № 4452) Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

На виконання рішення суду у справі № 160/162/19 ОСОБА_1 29.10.2019 виплачено 188251,48 грн, про що зазначено у довідці Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.02.2020 (т. № 1 а.с. 50). 

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач 29.10.2019 отримала гарантовану суму відшкодування у розмірі 188006,8 грн, яку вона просить стягнути з відповідача, а тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків з урахуванням встановленого індексу інфляції (інфляційні втрати) та стягнення з відповідача 3% річних, апеляційний суд зазначає про таке.

Між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у доларах США № 005-03726-190215, за умовами якого позивач розміщує вклад у розмірі 7000 доларів США (т. № 2 а.с. 153).

Правовою підставою позову в цій частині позивач зазначає ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, за приписами статті 1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 761/10730/18 дійшла висновку, що вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення грошового зобов`язання, які звернені до Фонду та стосуються безпосередньо правомірності дій останнього, пов`язаних з виплатою відшкодування за вкладами, підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, тобто є публічно-правовим спором, в якому Фонд не є рівноправною стороною, а має управлінські функції відносно такого позивача.

Крім того, як зазначалось вище з 2 березня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, з 3 березня 2015 року – запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду, а з 5 жовтня 2015 року розпочато процедуру ліквідації вказаного Банку.

Відповідно до ст. 1 Закону № 4452 цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі – Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно з п. 16 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI тимчасова адміністрація – процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

За приписами ч. 1 ст. 3 Закону № 4452 Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до ст. 4 того ж Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, для чого Фонд, зокрема здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом;

З огляду на вказане колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах відповідач має управлінські функції відносно позивача, у зв`язку з чим ці відносини є публічно-правовими, а тому не регулюються нормами Цивільного кодексу України, а також зазначає, що у спірних правовідносинах після запровадження тимчасової адміністрації та/або початку процедури ліквідації банку норми Закону № 4452 є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України, які застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. (п. 8 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4452).

Відповідно ж до статті 26 Закону № 4452 Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень.

Фонд завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи. (ч. 1, 7)

Наслідки запровадження тимчасової адміністрації визначені у статті 36 Закону № 4452, відповідно до п. 3 та 5 ч. 5 якої під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 
- нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; 
- нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Згідно з ч. 3 ст. 46 Закону № 4452 під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Отже, норми спеціального Закону імперативно забороняють після запровадження тимчасової адміністрації та/або початку процедури ліквідації банку нарахування відсотків за зобов`язаннями банку, індексу інфляції, а також будь-яких фінансових санкцій чи додаткових зобов`язань.

Крім того, положення Закону № 4452-VI не містять жодної норми, яка б покладала на Фонд обов`язок чи право нарахування та виплати вкладникам банку будь-яких передбачених цивільним законодавством фінансових санкцій, які застосовуються в разі невиконання або неналежного виконання умов договору.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача відсотків з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми,  що є  підставою для відмови у задоволенні вимог позивача в цій частині позову, про що правильного висновку дійшов і суд першої інстанції.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін.

Оскільки за приписами ч. 1 статті 310 КАС України апеляційний розгляд здійснено за правилами спрощеного позовного провадження, то постанова суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

На підставі викладеного, керуючись статтями  242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року у справі № 160/9661/19 залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 22 лютого 2021 року і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач                                                            С.Ю. Чумак 

                          суддя                                                            С.В. Чабаненко 

                          суддя                                                            І.В. Юрко