02.02.21
22-ц/812/347/21

Суддя першої інстанції Лазарева Г.М.
Провадження № 22-ц/812/347/21 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А 
Іменем України

02 лютого 2021 року м. Миколаїв Справа № 488/3763/20
       
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого Царюк Л.М., 
суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2020 року, постановлену під головуванням судді Лазаревої Г.М., в приміщенні цього суду, у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Корабельного відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі – Корабельний ВДВС) про скасування арешту майна, 
 
В С Т А Н О В И В:
10 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Корабельного ВДВС про скасування арешту майна, накладеного на підставі постанов державного виконавця у виконавчих провадженнях № 31282266 та № 22724775, а також заборони на його відчуження.
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 листопада 2020 року позов було залишено без руху, оскільки позивачем до позовної заяви додані не всі копії документів, що до неї додаються та судовий збір за подання позовної заяви сплачений особою, яка не є стороною у справі.
Ухвалою того ж суду від 16 грудня 2020 року позовна заява ОСОБА_1 до Корабельного ВДВС про скасування заборони відчуження повернута позивачу на підставі частини 3 статті 185 ЦПК України. 
Повертаючи ОСОБА_1 позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не виправлено недоліки позовної заяви належним чином, що перешкоджає вирішити питання відкриття провадження у справі.
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , через свого представника – ОСОБА_2 , оскаржила її в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати оскаржувану ухвалу суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що при поданні позовної заяви сплату судового збору за двома квитанціями проводила представник позивача, що не суперечить приписам ст. 64 ЦПК України, а також суду при зверненні з позовом надсилались копії позову з усіма копіями додатків для відповідача у справі. При цьому суд першої інстанції чітко не зазначив, який саме документ необхідно надати позивачу на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху. 
Відповідач правом надати відзив на апеляційну скаргу не скористався. 
Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Залишаючи позовну заяву без руху, судом першої інстанції було зазначено, що судовий збір за подання позовної заяви за двома квитанціями сплачений особою, яка не є стороною у справі (сплачено від імені ОСОБА_2 ) та до позовної заяви для відповідача не додано всіх копій документів, що додаються до позовної заяви.
На виконання вимог ухвали суду представником позивача – ОСОБА_2 було надано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій вона просила визнати квитанції про сплату судового збору від її імені належними. На підтвердження чого надала копії договору про надання правової допомоги, копію посвідчення, свідоцтва та витягу з Єдиного реєстру адвокатів України. 
Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За приписами пунктів 5, 8 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.
Відповідно до частини 1 статті 185 ЦПК України суд, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Згідно частиною 3 статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175, 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
За змістом наведених норм закону, повернення апеляційної скарги з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише в тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, але ухилилась від виконання вимог, вказаних в ухвалі.
Проте щодо сплати судового збору представник позивача адвокат Давидова О.Ю. з підтвердженими нею повноваженнями надала заяву на адресу суду першої інстанції, де пояснювала, що саме вона від свого імені як представник сплачувала судовий збір за подачу до суду позову ОСОБА_1 .
Окрім того, у назві реквізиту «Призначення платежу», зазначено, зокрема, судовий збір та сума судового збору у необхідному розмірі, що підлягає сплаті за вказаним позовом. Отже зазначені копії квитанцій про сплату судового збору при зверненні до суду першої інстанції з позовною заявою, свідчать про те, заявником ОСОБА_1 дотримано вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України.
Щодо другого недоліка позову, а саме не надання до позовної заяви її копії та копій всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб, то треба зазначити таке.
Як встановлено матеріалами справи ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції, направивши позов та матеріали до нього через засоби поштовою зв`язку, які місцевий суд отримав 12 листопада 2020 року, підтвердивши це штампом вхідної кореспонденції.
В тексті позовної заяви ОСОБА_1 зазначила, що додатком до позову є копія позовної заяви з додатками для відповідача. Такі твердження містяться й в апеляційній скарзі заявника.
Відповідно до пункту 4 розділу ІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України затвердженої наказом Державної судового адміністрації України від 29 серпня 2019 року № 814 (далі – Інструкція) передбачено, що відповідальний працівник суду у день надходження кореспонденції перевіряє цілісність конверта (пакета), відповідність адресування, із дотриманням правил безпеки розкриває конверт (пакет), перевіряє відповідність вкладень опису (наявність додатків до документів). 
Конверти (пакети), в яких надходять документи, приєднуються до одержаних документів. У разі одержання документів у пошкодженій упаковці, або якщо при відкритті конверта (пакета) виявлено відсутність будь-якого документа чи додатка до нього, про це складається акт у двох примірниках, один з яких надсилається відправнику, а другий додається до вхідних документів (пункт 6 розділу ІІ Інструкції).
В матеріалах справи відсутній акт відповідального працівника Корабельного районного суду м. Миколаєва про те, що при надходженні до суду конверта з позовною заявою ОСОБА_1 та матеріалами до неї, копія позовної заяви та додатки до неї для відповідача, як це зазначено в додатках у позові, були відсутні, тобто до суду не надходили.
За таких обставин при відсутності акту працівника суду, де було б зафіксовано відсутність надіслання ОСОБА_1 до суду, як додатку до позову, копії позову з додатками для відповідача, висновки суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі про не надання таких копій позивачем, а відтак і не виконання вимог ч. 1 ст. 177 ЦПК України, є безпідставними, оскільки вважається, що такі документи до суду першої інстанції надходили. Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).
         З урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної  інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції щодо неможливості прийняття квитанції як доказу сплати судового збору у зв`язку із зазначенням у ній платником іншої особи, а не учасника справи та не надання до позовної заяви її копії та копій всіх документів, що додаються до неї для відповідача, а відтак і застосування наслідків невиконання вимог ухвали про залишення позову без руху, є обмеженням особи в доступі до суду, передбаченим статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена без додержання норм процесуального права.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України у випадку порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ухвала суду першої інстанції, яка перешкоджає провадженню у справі, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, що призвели до постановлення помилкової ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та порушує права заявника на гарантії захисту у суді своїх інтересів,  а тому вона підлягає скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, а саме вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Керуючись статтями 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє  ОСОБА_2 , задовольнити. 
Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України. 

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська 

Повний текст постанови складено 02 лютого 2021 року.