УХВАЛА

17 березня 2021 року 
м. Київ

Справа № 920/939/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:                       Уркевича В. Ю. - головуючого, Чумака Ю. Я., Мачульського Г. М., 
за участю секретаря судового засідання Брінцової А. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2020 (головуючий суддя Мартюк А. І., судді Зубець Л. П., Калатай Н. Ф.) і рішення Господарського суду Сумської області від 23.01.2020 (суддя Соп`яненко О. Ю.) у справі
за позовом Фізичної особи-підприємця Ал-Давоуді Шахаван
до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради
про визнання права користування приміщенням,
за участю представників:
позивача - Ал-Давоуді Шахаван,
відповідача - Заїки І. В. (у порядку самопредставництва),
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави позовних вимог
1.          У вересні 2019 року фізична особа-підприємець (далі - ФОП) Ал-Давоуді Шахаван звернувся до Господарського суду Сумської області з позовом до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради (далі - Департамент) про:
-          визнання за ФОП Ал-Давоуді Шахаваном права користування підземним пішохідним переходом площею 612,1 кв. м, що розташований на перехресті                   вул. СКД та вул. Харківська у м. Суми, на умовах, визначених договором оренди нерухомого майна від 10.12.2010 № УМКВ - 0401, укладеним між Департаментом та ФОП Ал-Давоуді Шахаваном (далі - договір оренди нерухомого майна), строком до 10.12.2025;
-          визнання договору оренди нерухомого майна продовженим та діючим до 10.12.2025.
2.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до договору оренди нерухомого майна встановлений розмір орендної плати 1 гривня на рік на період з 10.12.2010 до 10.12.2018. В подальшому орендна плата розраховується та сплачується відповідно до діючої станом на 10.12.2018 Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Суми та пропорції її розподілу, затвердженої відповідним рішенням Сумської міської ради. Оскільки позивач не підписав Зміну № 1 до зазначеного договору разом із розрахунком розміру орендної плати, 19.08.2019 він одержав лист Департаменту від 15.08.2019 № 06.01.-16/2775, згідно з яким строк дії договору оренди нерухомого майна закінчується 10.12.2019 та на новий термін продовжуватись не буде.
3.          Позивач зазначив, що він належним чином виконував всі умови договору оренди нерухомого майна та вважає, що лист Департаменту від 15.08.2019           № 06.01.-16/2775 про припинення договору оренди є односторонньою відмовою від договору, що порушує вимоги статті 651 Цивільного кодексу України та статті 291 Господарського кодексу України, у зв`язку з чим просить суд задовольнити його вимоги.
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій 
4.          Рішенням Господарського суду Сумської області від 23.01.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2020 у справі № 920/939/19, позов задоволено. Визнано за ФОП                  Ал-Давоуді Шахаваном право користування підземним пішохідним переходом площею 612,1 кв. м, що розташований на перехресті вул. СКД та вул. Харківська у м. Суми, на умовах, визначених договором оренди нерухомого майна, строком до 10.12.2025. Визнано договір оренди нерухомого майна продовженим та діючим до 10.12.2025. Стягнуто з Департаменту на користь ФОП Ал-Давоуді Шахавана 3842,00 грн витрат зі сплати судового збору.
5.          Судові рішення мотивовані тим, що позивач не звертався до відповідача з пропозицією зменшити строк оренди, визначений договором оренди нерухомого майна, а також беручи до уваги те, що умовами конкурсу на право оренди нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Суми, розміщеними на офіційному сайті Сумської міської ради, визначено строк оренди спірного нерухомого майна 15 років, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що надсилання відповідачем листа від 15.08.2019 № 06.01.-16/2775, яким доводиться до відома інформація про те, що термін дії договору оренди нерухомого майна закінчується 10.12.2019 та на новий термін продовжуватись не буде, фактично є односторонньою відмовою від договору, що суперечить вимогам статті 651 Цивільного кодексу України та статті 291 Господарського кодексу України.
6.          Крім того, судами встановлено факт належного виконання обов`язків за договором оренди нерухомого майна з боку позивача, а отже, ФОП Ал-Давоуді Шахаван має переважне право на укладення договору оренди на новий строк, передбачене статтею 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».
Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї
7.          У січні 2021 року до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Департаменту на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2020 і рішення Господарського суду Сумської області від 23.01.2020 у справі № 920/939/19, в якій скаржник просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
8.          Підставою касаційного оскарження є пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
9.          У касаційній скарзі Департамент посилається на те, що судами неправильно застосовано норми статей 15, 16, 654, 759, 763, 777, 793 Цивільного кодексу України, статті 188 Господарського кодексу України, статей 74, 76, 77, 86, 126, 236 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 18.12.2018 у справі № 910/12017/17 та від 16.09.2020 у справі № 904/5126/19, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі                          № 378/596/16-ц.
10.          Департамент зазначив, що він як орендодавець вчасно, відповідно до закону, повідомив позивача про те, що строк договору закінчується і на новий строк поновлюватися не буде. Відсутність пропозиції позивача щодо продовження дії договору означає втрату орендарем права на автоматичну пролонгацію строку договору.
11.          Позивач у своєму відзиві на касаційну скаргу зазначає, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими з огляду на те, що він належним чином виконував свої обов`язків за договором та не ухилявся від внесення змін до розрахунку розміру орендної плати, тому вважає лист Департаменту від 15.08.2019 № 06.01.-16/2775 про припинення договору оренди односторонньою відмовою від договору оренди нерухомого майна на порушення вимог статті 651 Цивільного кодексу України та статті 291 Господарського кодексу України. 
12.          У судовому засіданні представник Департаменту підтримав доводи, викладені в касаційній скарзі, та просив оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
13.          У судовому засіданні позивач заперечував проти задоволення касаційної скарги Департаменту та просив залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
14.          Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
15.          Підставою касаційного оскарження є пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, згідно з яким підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
16.          При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду           від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).
17.          Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд зазначає, що обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, у цьому випадку не підтвердилися з огляду на наступне.
18.          У цій справі, судові рішення в якій переглядаються у касаційному порядку, судами попередніх інстанцій розглянуто спір щодо визнання права позивача на користування майном, яке є предметом оренди за договором оренди нерухомого майна, а саме: підземним пішохідним переходом площею 612,1 кв. м, на умовах, визначених договором оренди нерухомого майна, укладеним між Департаментом та ФОП Ал-Давоуді Шахаваном, строком до 10.12.2025, а також визнання договору оренди нерухомого майна продовженим та діючим до 10.12.2025.
19.          Як встановлено судами попередніх інстанцій, 10.12.2010 між Управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради, правонаступником якого є Департамент, та ФОП Ал-Давоуді Шахаваном укладено договір оренди нерухомого майна.
20.          Відповідно до умов договору позивач отримав в оренду підземний перехід загальною площею 612,1 кв. м, що розташований на перехресті вул. СКД та                  вул. Харківська у м. Суми, з цільовим використанням - для розміщення магазинів та кафе.
21.          Згідно з пунктом 10.1. строк дії договору оренди нерухомого майна встановлюється з 10.12.2010 до 08.12.2013 та кожні три роки продовжується до 10.12.2025.
22.          Відповідно до пункту 10.10. договору оренди нерухомого майна у разі, якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору. При відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору протягом одного місяця з дня закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
23.          За договором оренди нерухомого майна орендна плата за об`єкт оренди розраховується на підставі діючої Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду комунального майна, затвердженої відповідним рішенням Сумської міської ради (далі - Методика розрахунку). Базова ставка орендної плати встановлюється відповідним рішенням Сумської міської ради. Розрахунок орендної плати - додаток № 3 до договору (пункт 4.1. договору оренди нерухомого майна).
24.          Суди попередніх інстанцій зазначили, що розмір орендної плати з 10.12.2018 по 10.12.2025 визначається згідно з діючою Методикою станом на 10.12.2018.
25.          Суди попередніх інстанцій зазначили, що відповідно до розрахунку, виконаного відповідно до Методики, затвердженої рішенням Сумської міської ради від 01.02.2012 № 1186-МР, наданого Департаментом, розмір місячної орендної плати за об`єкт оренди збільшився та становив 75   452,50 грн за грудень 2018 року.
26.          29.01.2019 позивачем було нарочно одержано зміну №   1 до договору оренди майна та розрахунок розміру місячної орендної плати за оренду нерухомого майна. Розрахунок розміру орендної плати, який пропонувалось узгодити, передбачав визначення розміру орендної плати з використанням орендної ставки, визначеної згідно з додатком № 2 Методики розрахунку, та складає - 30%, така ставка встановлена для використання орендарем нерухомого майна за цільовим призначенням «Інше використання нерухомого майна» (пункт 18 Методики розрахунку), при цьому розрахунок вартості орендної плати здійснювався виходячи зі звіту про оцінку майна підземного переходу площею 612,1 кв. м, що розташований на перехресті вул. СКД та            вул. Харківська, від 05.12.2018, складеного суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем Міняйло О. І.
27.          Позивач листом від 27.02.2019 № 1-02/19 повідомив відповідача про згоду на перегляд розміру орендної плати з 10.12.2018 шляхом внесення змін до договору оренди нерухомого майна за умови визначення об`єктивної вартості об`єкта оренди та правильного визначення розміру орендної плати з урахуванням орендних ставок, які визначені в додатку № 2 Методики розрахунку та відповідно до мети, для якої майно передано в оренду, передбаченої пунктом 1.1 «для розміщення магазинів і кафе».
28.          19.03.2019 позивач отримав лист № 06.01-18/1703 Департаменту, в якому повідомлялось про результати розгляду зауважень щодо внесення змін до договору оренди нерухомого майна та надано для підписання Зміни № 1 та новий розрахунок орендної плати за договором оренди. У наданому розрахунку розмір орендної плати розраховано, виходячи з розміру ставки орендної плати 25   %, яка відповідно до пункту 6.1. Методики розрахунку встановлена для використання нерухомого майна за цільовим призначенням «Розміщення ресторанів, кафе, барів, закусочних, кафетеріїв». 
29.          Надалі позивачем у листі на адресу Департаменту від 09.04.2019                   № 02-04/19 висловлено твердження, що частина приміщень, яка використовується для перетину автомагістралі пішоходами і становить 196,32 кв. м, не може бути об`єктом оренди, та надано відповідачу протокол розбіжностей № 1 до зміни № 1 до договору оренди нерухомого майна, яким запропоновано внести зміни до пункту 2.1. договору оренди нерухомого майна та викласти пункт 2.1. в такій редакції: «Об`єктом оренди є підземний перехід загальною площею 612,1 кв. м, розміщений на перехресті вул. СКД,                       вул. Харківська у м. Суми, що знаходиться на обліку управління майна комунальної власності Сумської міської ради. Об`єкт оренди включає в себе приміщення, що використовується для перетину автомагістралі пішоходами (тонель) площею 196,32 кв. м та приміщення, що використовується для розміщення закладів торгівлі, побутового обслуговування та громадського харчування площею 386,03 кв. м.»
30.          Позивачем у розрахунку розміру місячної орендної плати вказано, що оскільки об`єкт оренди (приміщення, що використовується для розміщення закладів торгівлі, побутового обслуговування та громадського харчування) площею 386,03 кв. м використовується орендарем за різним цільовим призначенням, то орендна плата має нараховуватись відповідно до ставок орендної плати згідно з цільовим призначенням. Запропоновано свій варіант розрахунку розміру орендної плати.
31.          За результатом розгляду вказаних змін до договору оренди нерухомого майна та розрахунку розміру орендної плати Департамент направив позивачу лист від 02.05.2019 № 06.01.18/3028, згідно з яким відповідач не погоджується із запропонованим протоколом розбіжностей, розрахунком розміру орендної плати та наполягає на підписанні Зміни № 1 з розрахунком орендної плати до договору оренди нерухомого майна, що були направленні 19.03.2019.
32.          З огляду на викладене Департамент надіслав позивачу лист від 15.08.2019                  № 06.01.-16/2775, згідно з яким строк дії договору оренди нерухомого майна закінчується 10.12.2019 та на новий термін продовжуватись не буде.
33.          Задовольняючи позовні вимоги щодо продовження дії договору оренди нерухомого майна, суди попередніх інстанцій виходили з того, що в листі відповідача від 15.08.2019 № 06.01-16/2775 про припинення договору оренди не міститься відомостей про бажання використовувати вказаний об`єкт для власних потреб, а тому дійшли висновку про продовження дії договору оренди нерухомого майна.
34.          Посилання скаржника на висновки Верховного Суду щодо статей 15, 16, 654, 759, 763, 777, 793 Цивільного кодексу України, статті 188 Господарського кодексу України, статей 74, 76, 77, 86, 126, 236 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 910/12017/17 та від 16.09.2020 у справі № 904/5126/19, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, не може бути виключною правовою підставою для касаційного оскарження судового рішення, оскільки постанови у вказаних справах ухвалені за іншої фактично-доказової бази (обставин справи та зібраних у них доказів), ніж у справі, що розглядається, що свідчить про неподібність правовідносин у них з огляду на таке.
35.          Так, предметом розгляду у справі №   910/12017/17 були правовідносини оренди нерухомого майна, що перебувало у приватній власності юридичної особи, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України, зокрема              статтею 777 цього Кодексу. Натомість у справі, судові рішення в якій переглядаються в касаційному порядку, спірне нерухоме майно перебуває у комунальній власності, а тому на спірні правовідносини поширюється дія спеціальних норм Закону України «Про оренду державного та комунального майна», зокрема статті 17 цього закону. Звідси висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у справі № 910/12017/17 є нерелевантними для цієї справи, оскільки зроблені за неподібних правовідносин.
36.          Стосовно посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 378/596/16-ц, то колегія суддів зазначає, що предметом спору у ній було визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та визнання договорів оренди земельних ділянок поновленими. У постанові від 29.09.2020 у цій справі Велика Палата Верховного Суду вказала, що при вирішенні спірних правовідносин щодо поновлення договору оренди шляхом укладення додаткової угоди до договору оренди землі, обов`язковість укладення якої передбачена частиною восьмою статті 33 Закону України «Про оренду землі», належним способом захисту порушеного права є визнання укладеною додаткової угоди саме із викладенням її змісту. У той же час у справі №   920/939/19 предметом спору є визнання права позивача на користування майном, яке є предметом оренди за договором оренди нерухомого майна та продовження договору оренди нерухомого майна на тих же підставах із застосуванням положень статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Звідси правовідносини у справі                                        № 378/596/16-ц не є подібними до правовідносин у справі, судові рішення в якій переглядаються в касаційному порядку, враховуючи різні предмет і підстави позовів, характер спірних правовідносин. За таких обставин правові висновки Великої Палати Верховного Суду, зроблені у справі № 378/596/16-ц, не можуть бути застосовні до спірних правовідносин у цій справі.
37.          Причиною виникнення спору у справі № 904/5126/19, на яку також міститься посилання у касаційній скарзі Департаменту, за первісним позовом є зобов`язання звільнити й повернути нежитлове приміщення у зв`язку із закінченням строку договору оренди та за зустрічним позовом постало питання щодо визнання договору оренди приміщення для розміщення аптеки продовженим на той самий строк і на тих саме умовах, окрім суми базової орендної плати. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди у справі               № 904/5126/19 встановили обставину припинення дії договору оренди у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено. У той час як у справі                      № 920/939/19 позивач звернувся до суду із позовом під час дії договору оренди нерухомого майна.
38.          Отже, Верховний Суд встановив, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі №   920/939/19.
39.          Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
40.          При цьому Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.
41.          Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми права на момент вчинення дії.
42.          Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
43.          Згідно зі статтею 14 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
44.          Аналогічно й частина перша статті 17 Господарського процесуального кодексу України регламентує, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
45.          Відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
46.          У рішенні ЄСПЛ у справі «Ґарсія Манібардо проти Іспанії» («Garcia Manibardo v. Spain» від 15.02.2000, № 38695/97) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення у справі «Monnel and Morris v. the United Kingdom» від 02.03.1987, № 9562/81,  серія A, № 115, с. 22, п. 56, а також рішення у справі «Helmers v. Sweden» від 29.10.1996, серія A, № 212-A, с.15, п.31).
47.          Отже, із встановленням законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду право на касаційне оскарження в Україні не є безумовним, що є передбачуваним для учасників судового процесу, виходячи із наведених вище норм Господарського процесуального кодексу України.
48.          За вказаних обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про закриття касаційного провадження, відкритого за касаційною скаргою позивача, згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
касаційне провадження за касаційною скаргою Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2020 і рішення Господарського суду Сумської області від 23.01.2020 у справі № 920/939/19 закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                       В. Ю. Уркевич

Судді:                                                                                      Ю. Я. Чумак 

                                                                                          Г. М. Мачульський