П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

27 січня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 1440/2201/18	
Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г. В.
                                                                                          Дата і місце ухвалення 10.09.2020р., м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:     Бойка А.В.,
                         суддів:   Федусика А.Г,
                                        Шевчук О.А.,
за участю секретаря -    Андрушкевич М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року по справі № 1440/2201/18 за позовом   Приватної виробничо-комерційної фірми "Кальтаір" до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - 

В С Т А Н О В И В:
У вересні 2018 року Приватна виробничо-комерційна фірма "Кальтаір" звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії
- визнати протиправними дії відповідачів щодо відображення в даних обліку (інтегрованих картках з ПДВ) податкового боргу позивача з ПДВ в сумі 34951,00 грн. згідно податкового повідомлення-рішення №0004152340 від 28.02.2012 року;
- зобов`язати відповідачів внести відповідні зміни в дані обліку (інтегровані картки з ПДВ) позивача шляхом списання податкового боргу згідно податкового повідомлення-рішення від 28 лютого 2012 року №0004152340;
- зобов`язати відповідачів внести відповідні зміни в дані обліку (інтегровані картки з ПДВ) позивача з урахуванням списання податкового боргу згідно податкового повідомлення-рішення від 28 лютого 2012 року №0004152340 та платежів з ПДВ здійснених за період з 15.10.2015 року.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області щодо не визнання безнадійним та не списання з 04.03.2016 р. податкового боргу, який виник на підставі податкового повідомлення-рішення №0004152340 від 28.02.2012 року, в сумі 28 503, 70 грн.
Визнано протиправними  дії Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області щодо зарахування сум, сплачених позивачем, зарахованих в рахунок погашення податкового боргу з податку на додану вартість, визначених податковим повідомленням - рішенням №0004152340 від 28.02.2012 року, після 04.03.2016 року.
Зобов`язано Головне управління Державної податкової служби у Миколаївській області внести зміни до інтегрованої картки платника податку на додану вартість приватної виробничо-комерційної фірми «Кальтаір» та виключити запис про наявність суми податкового боргу зі сплати податку на додану вартість, визначеного податковим повідомленням - рішенням №0004152340 від 28.02.2012 року, в сумі 28 503, 70 грн.
В решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі. 
Апелянт  посилається на те, що згідно податкового повідомлення-рішення позивачу було донараховано грошві зобов`язання та штрафні санкції з податку на додану вартість, які не були погашені товариством у добровільному порядку.
Апелянт зазначає, що всі платежі, які надходили від підприємства були направлені на погашення виниклого податкового боргу, оскільки згідно положень ПК України сплата податкового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється. Апелянт також зазначає, що поточна сума боргу оновлюється щоразу після подання підприємством податкової декларації до контролюючого органу.
Відповідач вважає, що позовні вимоги підприємства є безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.
07.12.2020 року представником приватної виробничо-комерційної фірми «Кальтаір» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач виклав міркування щодо безпідставності доводів апеляційної скарги ГУ ДПС у Миколаївській області та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне:
Звертаючись з позовом до суду першої інстанції приватна виробничо-комерційна фірма «Кальтаір» посилалась на те, що у вересні 2017 року їм стало відомо про наявність податкового боргу з ПДВ. Для з`ясування обставин виникнення податкового боргу позивач звернувся до ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області та Головного управління ДФС у Миколаївській області із відповідними запитами. З відповідей відповідачів підприємству стало відомо про те, що податковий борг рахується на підставі податкового повідомлення-рішення № 0004152340 від 28.02.2012 року.
Судом першої інстанції встановлено, що за результатом проведення документальної виїзної позапланової перевірки приватної виробничо-комерційної фірми «Кальтаір» 28.02.2012 року Державною податковою інспекцією у Центральному районі м. Миколаєва було прийнято податкове повідомлення-рішення №0004152340, яким позивачу була донарахована сума грошових зобов`язань та штрафних санкцій з податку на додану вартість у загальному розмірі 384 147, 00 грн.
За результатом оскарження позивачем вказаного податкового повідомлення-рішення в судовому порядку, постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.07.2012 року по справі №2а-3398/12/1470 позовні вимоги було задоволено повністю, податкове повідомлення-рішення від 28.02.2012 року №0004152340 - скасовано.
Однак, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2013 року було скасовано постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.07.2012 року та прийнято нову, якою податкове повідомлення-рішення від 28.02.2012 року №0004152340 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 280 110 грн. та застосування штрафної санкції в розмірі 69 086 грн. - скасовано, в задоволенні інших вимог - відмовлено.
Постанова набрала законної сили 20.02.2013 року з моменту оголошення.
Таким чином, з 20.02.2013 року у позивача фактично виникло узгоджене зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 34 951 грн., яке самостійно підприємством сплачено не було.
У своїх поясненнях відповідач посилався на те, що після отримання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2013 року, а саме, після 15.10.2015 року, сплачені платником податків кошти спрямовувались у погашення попереднього податкового боргу згідно із нормами ст. 87 ПК України.
В свою чергу, з матеріалів справи також встановлено, що у 2016 році Державна податкова інспекція у Центральному районі м. Миколаєва зверталась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом про стягнення з ПВКФ «Кальтаір» податкового боргу в сумі 43 717, 81 грн. У склад вказаного податкового боргу входило і узгоджене грошове зобов`язання з ПДВ на суму 34  950,70 грн.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.04.2017 року у справі №814/2878/16, яке набрало законної сили 30.08.2017 року, у задоволенні позовних вимог Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва про стягнення податкового боргу в сумі 43717,81 грн. було відмовлено.
23.01.2018 року, після того, як позивачу стало відомо про наявність податкового боргу, який рахується з підприємством, ПВКФ «Кальтаір» звернулась з листом до ДФС України з проханням вивчити питання та прийняти законне рішення по суті щодо списання податкового боргу. ДФС України звернення позивача направило для розгляду на адресу Головного управління ДФС у Миколаївській області.
01.03.2018 року листом №2364/10/14-29-17-2 ГУ ДФС в Миколаївській області повідомило ПВКФ «Кальтаір» про те, що у задоволенні списання безнадійного боргу згідно податкового повідомлення-рішення №0004152340 від 28.02.2012 року відмовлено.
Вважаючи протиправними дії відповідачів по відображенню в даних обліку ПВКФ «Кальтаір» (в інтегрованих картках з ПДВ) податкового боргу з ПДВ в сумі 34951 грн. згідно податкового повідомлення-рішення № 0004152340 від 28.02.2020 року, з огляду на те, що такий борг вже є безнадійним (у зв`язку із спливом строку стягнення податкового боргу), позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.05.2019 року позов приватної виробничо-комерційної фірми «Кальтаір» до Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Миколаєва ГУ ДФС та Головного управління ДФС у Миколаївській області задоволено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.10.2019 року скасовано рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 року та прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог приватної виробничо-комерційної фірми «Кальтаір» в повному обсязі.
За наслідком касаційного перегляду даної справи Верховним Судом прийнято постанову від 21.05.2020 року, якою скасовано постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року та рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 року у справі №1440/2201/18 та направлено адміністративну справу на новий розгляд до Миколаївського окружного адміністративного суду.
За результатом нового розгляду даної справи Миколаївським окружним адміністративним судом прийнято постанову від 10.09.2020 року про часткове задоволення позовних вимог ПВКФ «Кальтаір», не погоджуючись з якою ГУ ДПС у Миколаївській області і подало апеляційну скаргу.
Приватна виробничо-комерційна фірма «Кальтаір» рішення суду першої інстанції не оскаржувала.
Згідно ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи положення ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 рокуу межах доводів та вимог апеляційної скарги Головного управління ДПС у Миколаївській області.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням положень п. 102.4 ст. 102 Податкового кодексу України, якими передбачено можливість стягнення з платника податків податкового боргу в межах строку 1095 днів, контролюючий орган не мав правових підстав для зарахування у рахунок погашення податкового боргу, який виник на підставі податкового повідомлення-рішення від 28.02.2012 року № 0004152340,  сплачених позивачем грошових коштів після 04.03.2016 року. З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо несписання безнадійного боргу в сумі 28  503,70 грн., який набув такого статусу після 04.03.2016 року та наявність підстав для зобов`язання Головного управління ДПС у Миколаївській області внести відповідні зміни до інтегрованої картки платника податків ПВКФ «Кальтаір» та виключити запис про наявність суми податкового боргу зі сплати ПДВ, визначеного податковим повідомленням-рішенням від 28.02.2020 року № 0004152340 в сумі 28  503,70 грн.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:
Відповідно до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Як вірно було встановлено судом першої інстанції в ході розгляду справи, станом на 20.03.2013 року, за результатами судового розгляду справи №2а-3398/12/1470, предметом якої була правомірність податкового повідомлення-рішення від 28.02.2012 року № 0004152340, у ПВКФ «Кальтаїр» виникло узгоджене зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 34951 грн. 
Платником податків у відповідності до ст. 57 ПК України не було погашено узгоджену суму грошового зобов`язання за вказаним вище податковим повідомленням-рішенням протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження, у зв`язку з чим, відповідно до п. 14.1.175 ст.14 Податкового кодексу України, така сума грошового зобов`язання з 03.03.2013 року набула статусу податкового боргу.
Згідно п.102.4 ст.102 ПК України, у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Враховуючи положення вказаної статті Податкового кодексу України, податковий борг в сумі 34951,00 грн., який виник у ПВКФ «Кальтаір», міг бути стягнутий контролюючим органом до 04.03.2016 року.
З наданої відповідачем інтегрованої картки платника податків вбачається, що податковим органом було збільшено недоїмку та визначено суму грошового зобов`язання позивача у розмірі 34950,70 грн. на підставі податкового повідомлення-рішення №0004152340 від 28.02.2012 року саме 12.10.2015 року.
Оскільки відображення контролюючим органом узгодженої за вказаним податковим повідомленням-рішенням суми податкового зобов`язання з ПДВ ПВКФ «Кальтаір» відбулось в межах строку 1095 днів, що відповідає положенням ПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відображення в даних обліку (інтегрованих картках з ПДВ) податкового боргу позивача з ПДВ в сумі 34951,00 грн. згідно податкового повідомлення-рішення №0004152340 від 28.02.2012р.
Що стосується позовних вимог в частині зобов`язання відповідача внести зміни до даних обліку (інтегрованої картки платника податків з ПДВ) шляхом списання податкового боргу згідно податкового повідомлення-рішення від 28.02.2012 року № 0004152340, слід зазначити наступне:
Відповідно до п. 87.9 ст. 87 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.
Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Згідно п. 131.2 ст. 131 ПК України, при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.
Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.
Пунктом 101.1 ст. 101 ПК України встановлено, що списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі, пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.
Під терміном "безнадійний" розуміється податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом (п.п. 101.2.3. п.101.2. ст. 101 ПК України).
Згідно п. 101.5 ст. 101 ПК України, контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Процедура списання безнадійного податкового боргу визначена порядком списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10.10.2013 р. № 577.
Пунктом 4.2 Порядку встановлено, що за результатами розгляду документів, наданих платником податків, керівник (його заступник) органу доходів і зборів за наявності підстав приймає рішення про списання безнадійного податкового боргу, яке оформляється на бланку за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. Рішення про списання безнадійного податкового боргу складається у двох примірниках: перший - для платника податків, другий - для органу доходів і зборів.
В інших випадках, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу, відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу (п. 4.3 Порядку).
Пунктами 4.4 та 4.5 Порядку визначено, що структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації (розрахунку) за звітний (податковий) квартал).
Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до ІС не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.
Отже, списання безнадійного податкового боргу, в тому числі податкового боргу, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.
Аналогічний правовий висновок викладено і в постановах Верховного Суду від 4 вересня 2018 року (справа №813/4430/16), від 9 липня 2019 року (справа №0240/2269/18-а) та від 23 грудня 2019 року (справа №813/3277/18).
Як встановлено вище, 12.10.2015 року відповідачем було відображено в інтегрованій картці платника податків наявність податкового боргу на суму 34950,70 грн., що виник на  підставі податкового повідомлення-рішення №0004152340 від 28.02.2012 року.
У період 2015-2017 років приватною виробничо-комерційною фірмою «Кальтаір» здійснювалась сплата грошових зобов`язань з податку на додану вартість за відповідні податкові (звітні) періоди.
При цьому, з відомостей інтегрованої картки платника податків встановлено, що сплачені позивачем у період з 15.10.2015 року по 24.11.2016 року включно суми грошових коштів, що надходили в оплату поточних податкових зобов`язань, відповідачем автоматично зараховувалися в рахунок погашення податкового боргу минулих податкових (звітних) періодів.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що сплата позивачем податкового зобов`язання перед погашенням податкового боргу, тобто з порушенням приписів пункту 87.9 статті 87 ПК України, внаслідок чого податковий орган здійснював зарахування коштів на погашення податкового боргу замість платника податків, не може вважатися належною сплатою податкового зобов`язання та тягне за собою відповідальність, передбачену пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.
Системний аналіз положень п. 87.9 ст. 87 ПК України та п. 126.1 ст.126 ПК України свідчить про те, що контролюючий орган наділений повноваженнями здійснювати зарахування сплачених платником податку грошових коштів в якості оплати поточних податкових зобов`язань, на погашення податкового боргу минулих податкових періодів, з урахуванням також нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату поточних грошових зобов`язань.
Однак, суд враховує, що таке зарахування грошових коштів у рахунок погашення податкового боргу може здійснюватись лише в межах строку 1095 днів з моменту виникнення податкового боргу, оскільки після цього строку такий борг вважається безнадійним.
З огляду на те, що податковий борг зі сплати грошового зобов`язання з ПДВ у сумі 34  951 грн. виник у ПВКФ «Кальтаір» з 03.03.2013 року контролюючий орган мав право здійснювати зарахування сплачених платником податку грошових коштів в якості оплати поточних податкових зобов`язань на погашення вказаного податкового боргу лише по 04.03.2016 року (тобто в межах 1095 днів). Подальше зарахування сплачених платником податків грошових коштів у рахунок погашення вказаного податкового боргу є неправомірним.
В свою чергу, як зазначалось вище, дії відповідача по зарахуванню сплачених платником податків грошових сум у рахунок погашення податкового боргу, який виник на підставі податкового повідомлення-рішення №0004152340 від 28.02.2012 року у межах строку стягнення податкового боргу, встановленого п.102.4 ст.102 ПК України, тобто в межах строку 1095 днів, є правомірними та відповідають положенням податкового законодавства.
З інтегрованої картки платника податків встановлено, що у період з 15.10.2015 року по 04.03.2016 року відповідачем було правомірно зараховано у рахунок погашення податкового боргу сплачені позивачем грошові кошти у сумі 12 322 грн.
При цьому, також встановлено, що податковий борг, який існував у позивача станом на 04.03.2016 року складався не тільки з податкового боргу, який виник на підставі податкового повідомлення-рішення №0004152340 від 28.02.2012 року, а також з боргу, який виник через зарахування поточних платежів позивача в рахунок погашення попереднього боргу за повідомленням-рішенням №0004152340 від 28.02.2012 року, що підтверджується інтегрованою карткою платника податків.
Враховуючи зазначене вище, після спливу встановленого Податковим кодексом України строку податковий орган мав визнати безнадійним та списати з 04.03.2016 року податковий борг, який виник на підставі податкового повідомлення-рішення №0004152340 від 28.02.2012 року, у сумі 28 503, 70 грн. (40 825,70грн. (34 950,70 грн.(сума боргу) + 5875 грн. (сума нарахованої пені) - 12  322 грн.), однак цього не здійснив. 
З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про допущення контролюючим органом протиправної бездіяльності щодо не визнання безнадійним та не списання з 04.03.2016 року податкового боргу ПВКФ «Кальтаір», який виник на підставі податкового повідомлення-рішення №0004152340 від 28.02.2012 року в сумі 28  503,70 грн.
Враховуючи викладені вище висновки, у зв`язку з тим, що контролюючий орган продовжував здійснювати списання коштів в рахунок погашення зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням №0004152340 від 28.02.2012 року після спливу 1095 днів з дня виникнення податкового боргу, а саме після 04.03.2016 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зарахування грошових коштів після спливу встановленого Податковим кодексом України строку стягнення податкового боргу є безпідставним, а тому такі дії відповідача також є протиправними.
В свою чергу у відповідності з наказом Міністерства доходів і зборів України від 5 грудня 2013 року №765 було затверджено Порядок ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів (був чинним до 10 червня 2016 року), положеннями якого визначено, що: з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску територіальними органами Міндоходів відкриваються інтегровані картки платників за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками.
З положень вказаного Порядку слідує, що зворотний бік інтегрованої картки відображає стан розрахунків платника (суми нарахованого та сплаченого платежів, пені, штрафних (фінансових) санкцій, процентів за користування розстроченням (відстроченням) грошових зобов`язань (податкового боргу), суми податкового боргу, недоїмки із сплати єдиного внеску, надміру та/або помилково сплачені, заявлені до відшкодування тощо) за податками, зборами, єдиним внеском, митними платежами, операції, що проводяться з коштами передоплати.
Таким чином, картка облікового рахунку - це документ, який знаходиться в оперативному стані і відображає облік нарахованих і сплачених сум платежів до бюджету. 
Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції у даній справі, Верховний Суд у постанові від 21.05.2020 року вказав, що зазначення в картці облікового рахунку суми заборгованості, яка є безнадійною, порушує права позивача, оскільки відображає суму неіснуючого податкового боргу. 
Таким чином, відображення відповідачем в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань, створює наслідки для фінансового стану позивача, а належним способом захисту порушеного права товариства є зобов`язання відповідача внести інформацію в інтегровану картку позивача про відсутність податкового боргу з податку на додану вартість.
Отже, у платника податків наявний матеріально-правовий інтерес в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигод та податкових зобов`язань платника податків.
Наведене також узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 19 листопада 2018 року у справі №810/5997/15.
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи висновки Верховного Суду, колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що належним засобом захисту порушеного права позивача, у даному випадку, буде зобов`язання Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області внести зміни до інтегрованої картки платника податку на додану вартість приватної виробничо-комерційної фірми «Кальтаір» та виключити запис про наявність суми податкового боргу зі сплати податку на додану вартість визначених податковим повідомленням - рішенням №0004152340 від 28.02.2012 року в сумі 28 503,70 грн.
В поданій апеляційній скарзі ГУ ДПС у Миколаївській області посилалось на те, що сплачені позивачем кошти, починаючи з жовтня 2015 року спрямовувались на погашення попереднього податкового боргу, згідно із нормами ст. 87 ПК України. При цьому, згідно даних карток платника податків, станом на 30.06.2020 року за позивачем рахується недоїмка у сумі 67  809,25 грн., дата виникнення – за податковою декларацією № 9137334034 від 16.06.2020 року. Апелянт вказував на те, що поточна сума боргу позивача оновлюється щоразу після подання податкової декларації до контролюючого органу. З огляду на зазначене апелянт вважав,що для списання податкового боргу як безнадійного відповідно до ст. 101 ПК України за терміном давності відсутні підстави, оскільки термін виникнення податкового боргу по ПВКФ «Кальтаір» менше терміну, визначеного ст. 102 ПК України.  
Колегія суддів вважає вказані доводи апеляційної скарги безпідставними, з огляду на те, що предметом розгляду даної справи була правомірність дій контролюючого органу щодо відображення в податковому обліку позивача суми заборгованості за податковим повідомленням-рішенням від 28.02.2012 року № 0004152340, а також бездіяльності щодо списання безнадійного податкового боргу, який виник за вказаним вище податковим повідомленням-рішенням. 
В свою чергу, як встановлено вище, в ході розгляду даної адміністративної справи підтверджено правомірність дій контролюючого органу по зарахування сплачених позивачем коштів у рахунок погашення податкового боргу за податковим повідомленням-рішенням №0004152340 від 28.02.2012 року згідно ст. 87 ПК України лише у межах строку стягнення, встановленого ст. 102 ПК України, а саме у період з 15.10.2015 року по 04.03.2016 року. Після цієї дати виниклий податковий борг є безнадійним та підлягав списанню. В свою чергу, посилання податкового органу на наявність у позивача боргу станом на 30.06.2020 року жодним чином не впливає на правову оцінку його бездіяльності щодо списання податкового боргу ПВКФ «Кальтаір» за податковим повідомленням-рішенням №0004152340 від 28.02.2012 року після спливу строку стягнення податкового боргу, а саме після 04.03.2016 року.
Відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Розподіл судових витрат згідно ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 139, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Суддя-доповідач:                                                                        А.В. Бойко

Суддя:                                                                                          А.Г. Федусик

Суддя:                                                                                         О.А. Шевчук