ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/1447/20  Номер провадження 33/814/119/21	Головуючий у 1-й інстанції Солоха О. В.  Доповідач ап. інст. Нізельковська Л. В.	

ПОСТАНОВА 
ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Нізельковська Л.В.
за участі:
захисника – адвоката Бойченко Г.В.,
особи, яка притягається 
до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 18 листопада 2020 року,

в с т а н о в и в :

Цією постановою 	  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, не працююча, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , 	

визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КпАП України, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді попередження.
       Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 420, 40 грн. в дохід держави. 
Постановою судді ОСОБА_1 визнана винуватою в тому, що вона ухилилась від виконання батьківських обов`язків, передбачених ст.150 СК України, щодо виховання своєї малолітньої доньки ОСОБА_2 , 2011 року народження, внаслідок чого остання 25.09.2020 року, близько 19.00 год., перебуваючи на території подвір`я по АДРЕСА_2 , нанесла тілесні ушкодження малолітньому ОСОБА_3 , 2014 року народження. Своїми діями ОСОБА_1 скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 КпАП України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Факт вчинення правопорушення заперечує. Вказує, що до виконання своїх батьківських обов`язків ставиться добросовісно та відповідально, навіть не зважаючи на те, що виховує доньку самостійно та має ряд хронічних захворювань.
Конфлікт між дітьми був спровокований малолітнім ОСОБА_3 , який разом зі своєю сестрою постійно ображають дітей, в тому числі її доньку, ОСОБА_4 .
При цьому, після вказаної події була вимушена звернутись за медичною допомогою для своєї доньки, під час огляду якої було встановлено у неї психологічну травму та перебування у стресовому стані, в зв`язку з чим малолітній ОСОБА_4 було призначено відповідне лікування. Вказаний емоційний стан було спричинено фізичним та психологічним насильством сім`ї ОСОБА_5 .
Вислухавши захисника Бойченко Г.В. та особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , які підтримали подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, приходжу до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суддя місцевого суду даних вимог закону не дотримався, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_6 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КпАП України.
Диспозицією ч.1 ст.184 КпАП України передбачено відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які, зокрема, регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності. При цьому ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.
Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Згідно з положеннями ст.150 СК України: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя;батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 свою провину у вчиненому правопорушенні заперечила та вказала, що до виконання своїх батьківських обов`язків ставиться добросовісно та відповідально, навіть не зважаючи на те, що виховує доньку самостійно та має ряд хронічних захворювань. Подія сталася внаслідок провокаційних дії малолітнього ОСОБА_3 , який разом зі своєю сестрою постійно провокують інших дітей на конфлікт, жбурляють каміння, в тому числі її доньку ОСОБА_4 . 
Вказані пояснення не спростовуються матеріалами справи, а тому є належними та допустимими доказами.
Більше того, саме ОСОБА_1 зверталась до правоохоронних органів та медичного закладу з приводу цього інциденту.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 ухилилась від виконання батьківських обов`язків, передбачених ст.150 СК України, щодо виховання своєї малолітньої доньки ОСОБА_2 , 2011 року народження, внаслідок чого остання 25.09.2020 року, близько 19.00 год., перебуваючи на території подвір`я по АДРЕСА_2 , нанесла тілесні ушкодження малолітньому ОСОБА_3 , 2014 року народження. Своїми діями ОСОБА_1 скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 КпАП України.
Проте в протоколі не вказано, яким саме чином ОСОБА_1 ухилилася від виконання батьківських обов`язків, що призвело до кидання її донькою каміння в інших дітей, не зазначено тілесних ушкоджень, спричинених малолітньому ОСОБА_7 внаслідок таких дій, тобто не розкрита суть адміністративного правопорушення.
Разом з тим, відповідно до наданої під час апеляційного розгляду інформації з навчальних закладів, ОСОБА_1 виконує батьківські обов`язки на належному рівні, цікавиться життям дитини, відвідує батьківські збори, дитина виглядає охайно.
Таким чином, оцінюючи вищевикладені обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КпАП України.
Згідно з вимогами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
       Враховуючи викладене, постанова судді місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження в справі закриттю.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 18 листопада 2020 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.
Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ                                   Л.В. Нізельковська