ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/465/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №2-1835/09 Категорія: на ухвалу 	Скляренко В. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       23 березня 2021 року                                                                        м. Черкаси:
Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Сіренко Ю.В., Гончар Н.І.	
секретар 	Попова М.В.	

учасники справи:
стягувач – ТОВ «Кредитні ініціативи»,
боржник (скаржник) – Гладун О.М.,
виконавець – державний виконавець Центрального ВДВС у м. Черкаси Пустобаєва О.М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу боржника на ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 25.01.2021 (повний текст складено 01.02.2021, суддя в суді першої інстанції Скляренко В.М.) у цивільній справі за скаргою боржника  ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Центрального ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач – ТОВ «Кредитні ініціативи»,

в с т а н о в и в :

у жовтні 2020 року боржник  ОСОБА_1  звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, якою просив визнати незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №42771135 від 01.04.2014 та скасувати всі заходи примусового стягнення у вказаному виконавчому провадженні, в тому числі - зняти арешт з його майна та коштів, мотивуючи про те, що 15.10.2020 при спробі зняти кошти зі своєї банківської картки, йому було повідомлено працівниками банку про накладення арешту на його банківські рахунки постановою державного виконавця від 22.06.2020. Після звернення до ДВС скаржнику стало відомо, що в провадженні державного виконавця Центрального ВДВС у місті Черкаси Пустобаєвої О.М. знаходиться виконавче провадження №42771135 про стягнення з нього на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» боргу в сумі 507 685,28 грн., яке відкрите на підставі виконавчого листа №2-1835, виданого 10.09.2009 Придніпровським районним судом м. Черкаси.
26.10.2020 скаржник ознайомився з матеріалами вказаного виконавчого провадження, після чого дійшов висновку про незаконність постанови про відкриття виконавчого провадження №42771135 від 01.04.2014, оскільки кінцевим строком пред`явлення до виконання виконавчого листа №2-1835, виданого 10.09.2009, є 31.07.2012, однак саме виконавче провадження було відкрито лише 01.04.2014 на підставі заяви стягувача від 25.03.2014.
Отже відповідне рішення державного виконавця є незаконним та має бути скасоване.
Ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 25.01.2021 вказану скаргу відхилено з посиланням на те, що в силу чинного на той час законодавства, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси № 2-1835/2009 від 10.09.2009 був перерваний його пред`явленням до примусового виконання і відповідно перебіг цього строку почався заново, після чого стягувач у визначені строки пред`явив виконавчий лист до виконання. 

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, боржник подав 10.02.2021 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити вимоги скарги у справі. Зазначає, що суд невірно встановив правові норми, які були чинні на час повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання, а саме ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» про те, що строком пред`явлення виконавчого листа до виконання є 1 рік, однак в цьому випадку стягувач такий строк пропустив, подавши виконавчий лист 25.03.2014, у той час як його було повернуто 22.03.2013.

Відзивів на апеляційну скаргу від сторін не надходило.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
При розгляді справи встановлено, що 01.04.2014 постановою державного виконавця Центрального ВДВС Черкаського МУЮ Клименко В.В. на підставі заяви представника Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку від 25.03.2014 (а.с. 81-82) було відкрито виконавче провадження №42771135 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1835/2009 Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.09.2009 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Промінвестбанк» боргу в сумі 507685,28 грн. (а.с.78). 
В цьому виконавчому провадженні постановою державного виконавця Центрального ВДВС Черкаського МУЮ Недоступ Д.М. 13.01.2015 накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення – 507685,28 грн.; оголошено заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику в межах суми боргу (а.с. 75). 
26.08.2014 ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси задоволено заяву ТОВ «Кредитні ініціативи» про заміну сторони виконавчого провадження та замінено стягувача у виконавчому провадженню №42771135 з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с. 85).
Також в даному виконавчому провадженні №42771135 постановою старшого державного виконавця Центрального ВДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пустобаєвою О.М. 22.06.2020 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , які він отримує у УПФУ в м. Черкасах та постановлено проводити щомісячне утримання з пенсії, що належить боржнику до виплати після відрахування податків, у разі наявності інших виконавчих документів про стягнення коштів з боржника, запропоновано утримувати кошти пропорційно до належної кожному стягувачеві суми, але не більше 20% на погашення залишку боргу в сумі 507685,28 грн., виконавчого збору в сумі 50768,53 грн. та витрат на проведення виконавчих дій в сумі 207,30 грн. (а.с. 59). 
Постановою старшого державного виконавця від 22.06.2020 у вказаному виконавчому провадженні накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику ОСОБА_1 (а.с. 55). 
При цьому на виконанні в Центральному ВДВС міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області, правонаступником якого є Центральний ВДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), знаходилось виконавче провадження № 15516192 з примусового виконання цього ж виконавчого листа № 2-1835/2009 Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.09.2009, який надійшов до державного виконавця 18.09.2009 (а.с. 53). 
22.03.2013 вказаний виконавчий лист був повернутий стягувачу згідно п. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» - відсутність майна в боржника, на яке можливо звернути стягнення (а.с. 10, 42). 
Тобто виконавчі дії щодо виконавчого листа суду перший раз мали місце з 18.09.2009 по 22.03.2013. Вдруге виконавче провадження за вказаним виконавчим листом № 2-1835/2009 Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.09.2009 розпочато 01.04.2014.
Скаржник вважає, що в даному випадку державний виконавець помилково вдруге відкрив виконавче провадження за виконавчим документом, строк пред`явлення якого до виконання скінчився.
Правовідносини між сторонами справи, які ґрунтуються на вказаних фактичних обставинах, мають таку правову регламентацію.
Пунктом 1 частини 1 статті 21 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції станом на 10.09.2009 (на момент видачі виконавчого листа) було передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років, про що також вказано і в самому виконавчому листі – три роки з моменту набрання рішенням законної сили, а саме до 31.07.2012. 
Цей виконавчий лист своєчасно був пред`явлений до виконання, однак 22.03.2013 був повернутий стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (відсутність майна в боржника, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися без результативними). 
Частиною 5 статті 47 ЗУ «Про виконавче провадження», в редакції чинній станом на 22.03.2013, було передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. 
Далі, згідно ч.ч.1, 2 ст. 23 ЗУ «Про виконавче провадження», в редакції чинній станом на 22.03.2013, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення. 
Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) №2677-VI від 04.11.2010, який вступив в законну силу 09.03.2011, визначено однорічний строк пред`явлення виконавчих документів до виконання (ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження»).
Таким чином, на момент повернення стягувачу вищевказаного виконавчого листа 22.03.2013, а також на момент повторного пред`явлення його до виконання, ЗУ «Про виконавче провадження» був визначений строк пред`явлення такого виконавчого листа до виконання – один рік. 
Разом з тим, в пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) №2677-VI від 04.11.2010, було визначено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі – за обставин цієї справи 3 роки, про що вказано у виконавчому листі. 
Таким чином, в силу вищенаведених вимог ч.ч.1, 2 ст. 23, ч.5 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження», в редакції на момент повторного відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-1835/2009 Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.09.2009 (тобто 01.04.2014), у разі повернення стягувачу виконавчого документа без виконання у зв`язку з відсутністю майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення, як у цій справі, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються та їх відлік розпочинається спочатку, отже стягувач вправі повторно (протягом 3 років з моменту повернення йому виконавчого документа, тобто строків, вказаних у виконавчому листі) ініціювати початок нового виконавчого провадження за цим же виконавчим листом.
Отже висновки суду першої інстанції в цій справі є вірними.
У аспекті вищенаведеного, вказівка скаржника в його апеляційній скарзі на те, що суд невірно встановив правові норми, які були чинні на час повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання, а саме ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» про те, що строком пред`явлення виконавчого листа до виконання є 1 рік, апеляційним судом відхиляється, адже в пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) №2677-VI від 04.11.2010 зазначено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі – за обставин цієї справи 3 роки, про що вказано у виконавчому листі. 
Проти правильності інших висновків суду першої інстанції щодо законності дій державного виконавця у виконавчому провадженні за виконавчим листом № 2-1835/2009 Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.09.2009, розпочатому 01.04.2014, скаржник у своїй апеляційній скарзі не заперечує.
Крім того, інших доводів в обґрунтування незаконності дій державного виконавця щодо вжиття заходів примусового виконання у виконавчому провадженні №42771135 окрім відкриття цього виконавчого провадження з пропуском строків пред`явлення виконавчого документа до виконання, скаржник суду не надав.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Відповідно до положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 25.01.2021 про відмову у задоволенні скарги в даній справіналежить залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 447,451 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу – залишити без задоволення.
Ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 25.01.2021 у цивільній справі за скаргою боржника  ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Центрального ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач – ТОВ «Кредитні ініціативи», - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 24.03.2021.

Суддя-доповідач                        

Судді