УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 688/2763/20
Провадження № 22-ц/4820/243/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 лютого 2021 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд
 
у складі колегії  суддів  судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.
 
розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 688/2763/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 листопада 2020 року в складі судді Босюка В.А. у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в :
У вересні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, в якому банк просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг в розмірі 10408 грн. 42 коп.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_1  з метою отримання банківських послуг звернувся до банку та підписав заяву № б/н від 15 вересня 2010 року, згідно якої отримав кредитну карту з початковим кредитним лімітом, який в подальшому було збільшено. Це підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, доданої до позовної заяви.
Також зазначав, що відповідачОСОБА_1  при зверненні до банку, підписав Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, чим підтвердив свою згоду на те що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складають Договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 3.2, п. 3.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою Банку. Також відповідно до п.п.1.1.3.2.4 Договору передбачено можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин Договору.
Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. 
Відповідач ОСОБА_1 в свою чергу зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором.
Однак, свої зобов`язання відповідач належним чином не виконував.
У зв`язку із неналежним виконанням умов Договору ОСОБА_1 станом на 10 вересня 2020 року має кредитну заборгованість в розмірі 10408 грн. 42 коп., яка складається з: 3692 грн. 22 коп. – заборгованості за тілом кредиту, 1327 грн. 28 коп. – заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 5388 грн. 92 коп. – пені. 
Вказаний розмір заборгованості, а також судові витрати в розмірі 2102 грн. банк просив стягнути з відповідача на свою користь.
Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 листопада 2020 року позов було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» - заборгованість за договором б/н від 15.09.2010 станом на 10.09.2020 по тілу кредиту в сумі 3692 грн. 22 коп. та 745 грн. судового збору. В решті позову відмовлено. 
АТ КБ «ПриватБанк» не погодилося з таким рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області в частині незадоволених позовних вимог, тому просило в цій частині рішення скасувати та постановити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за процентами та пенею, стягнути з відповідача судові витрати.
Апелянт вказує, що судом першої інстанції прийнято рішення без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі. Апелянт вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги, що позичальник ОСОБА_1 підписав анкету-заяву в якій особистим підписом підтвердив, що погоджується з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Крім того, апелянт вказує, що 28 січня 2011 року ОСОБА_1 підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» де своїм підписом підтвердив, що ознайомлений та погодився з базовою відсотковою ставкою за користування кредитом 2,5% на місяць, визначено розмір щомісячних платежів, порядок нарахування пені, розмір штрафів.
Однак, розглядаючи спір суд не в повній мірі перевірив всі обставини, не перевіряв наявність інших доказів, не пропонував позивачеві надати додаткові докази для підтвердження частини заявлених вимог з метою повного та всебічного з`ясування обставин справи. Тому, апелянт вказує, що, як новий доказ, який не був досліджений судом першої інстанції, додає до апеляційної скарги Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду». Апелянт просить взяти до уваги вказаний доказ при розгляді апеляційної скарги. Така можливість узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 11 вересня 2019 року по справі №153/1334/16 «суд зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи».
Перевіривши матеріали справи, колегія судді вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Так судом встановлено, що 15 вересня 2010 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг.
До позовної заяви Банк додав анкету-заяву, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг.
Разом з цим в анкеті-заяві ОСОБА_1 засвідчив, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку – www.privatbank.ua та погоджується з ними. 
За умовами вказаного договору позичальник отримав сім кредитних карток, останню з яких отримав - 30.11.2018 за № НОМЕР_1 строком дії до вересня 2022 року.
З виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 станом на 14.09.2020 року вбачається, що відповідач отримував кредитні кошти та користувався ними, періодично погашаючи заборгованість.
За розрахунком Банку, доданим до позову, станом на 10 вересня 2020 року відповідач має кредитну заборгованість в розмірі 10408 грн. 42 коп., яка складається з: 3692 грн. 22 коп. – заборгованості за тілом кредиту, 1327 грн. 28 коп. – заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 5388 грн. 92 коп. – пені. 
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 
Як передбачено ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п.6 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року №2664-ІІІ).
Відповідно до ч.1 ст.6 цього Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами підприємницької діяльності на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта підприємницької діяльності; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ч.ч.1, 2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
В силу ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).
Із норм ст.547 ЦК України слідує, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Як передбачено ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
На підтвердження своїх вимог АТ КБ «ПриватБанк» надало суду: розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 10 вересня 2020, анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 15 вересня 2010 року, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».
Крім того, у підписаній сторонами анкеті-заяві від 15 вересня 2010 року, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення на його користь заборгованості за відсотками нарахованими на кредит згідно ст. 625 ЦК України та пені за несвоєчасну сплату кредиту, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 15 вересня 2010 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, розмір відсотків у відповідності до ст. 625 ЦК України за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору тощо.
Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки, (пені, штрафів), саме у зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядку нарахування.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи також не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між Банком та ОСОБА_1 15 вересня 2010 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді пені та відсотків в порядку ст. 625 ЦК України за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст.634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.
Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що нарахована банком пеня не відповідає умовам, погодженим сторонами при наданні кредитних коштів, відповідно до підписаної ОСОБА_1 заяви.
Банк, пред`являючи вимоги щодо погашення кредиту, окрім заборгованості за тілом кредиту, також просив стягнути заборгованість за відсотками нарахованими згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 86,4% річних для картки «Універсальна» та 84% річних для картки «Універсальна Голд», які на думку апелянта визначені Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку.
Однак, як вказано вище, суд не приймає до уваги вказані письмові документи, оскільки не вважає їхскладовою кредитного договору так як вони не підписані відповідачем, а тому відсутні підстави для нарахування відсотків в разі порушення умов договору згідно ст. 625 ЦК України в розмірі, який зазначений у вищевказаних письмових документах.
Іншого розрахунку заборгованості за відсотками нарахованими згідно ст. 625 ЦК України банк суду не надав.
Крім того, згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За змістом ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
В силу ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як передбачено ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів.
Наслідком невиконання боржником грошового зобов`язання за кредитним договором є сплата ним кредитору неустойки та процентів від простроченої суми.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на виконання умов кредитного договору ОСОБА_1 15 вересня 2010 року отримав кредитну картку, яка неодноразово перевипускалася, остання карта отримана позичальником має № НОМЕР_1 , строком дії до вересня 2022 року.
Судом беззаперечно встановлено, що строк дії картки закінчується останнього дня вересня місяця – 30 вересня 2022 року, отже момент закінчення строку кредитування та виконання відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором теж є 30 вересня 2022 року.
Такі ж висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13), від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), від 17 вересня 2014 року (справа № 6-95цс14), від 19 листопада 2014 року (справа № 6-160цс14) та підтримав Верховний Суд у своїй постанові від 06 березня 2018 року, провадження №61-88св17 (справа №2120/12694/12).
За таких обставин, оскільки строк виконання зобов`язань за договором на час подання позову у вересні 2020 року ще не настав Банк фактично достроково звернувся до відповідача з вимогою повернути, отримані за договором кошти, то в розумінні норм Цивільного законодавства відсутні підстави для застосування норм ст. 625 ЦК України при вирішенні даного спору.
При цьому, зважаючи на те, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти, з урахуванням неодноразового збільшення ліміту кредитування, в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, суд правомірно ухвалив рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача тіла кредиту в сумі 3692 грн. 22 коп.
Доводи апеляційної скарги з посиланням на доданий до апеляційної скарги новий доказ, який не подавався раніше, - Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» від 28 січня 2011 року де ОСОБА_1 своїм підписом підтвердив, що ознайомлений та погодився з базовою відсотковою ставкою за користування кредитом 2,5% на місяць, а також в ній визначено розмір щомісячних платежів, порядок нарахування пені, розмір штрафів слід відхилити.
Так відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до вимог статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Колегія суддів звертає увагу, що єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у цьому випадку -позивача).
Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
При зверненні до суду у вересні 2020 року, а також під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем не було надано вищевказаної довідки про умови кредитування від 28 січня 2011 року до суду. 
При цьому сам позивач в позовній заяві просив суд розглянути справу за відсутності представника Банку, а також подав заяву про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, де вказав, що свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку АТ КБ «ПриватБанк» відсутні.
Згідно з частиною третьою статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Разом із тим, АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі не було зазначено обставин, які б доводили неможливість подання довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» від 28 січня 2011 рокудо суду першої інстанції. 
Оскільки вказаний документ не було досліджено судом першої інстанції, апеляційний суд не приймає вказаний документ як належний доказ по справі.
Не спростовують висновків суду й інші доводи апеляційної скарги.
Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги на вбачається.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.
Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 листопада 2020 року в складі судді Босюка В.А. залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 03 лютого 2021 року.

Судді                         А.М. Костенко
Р.С. Гринчук
Т.В. Спірідонова