КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №372/233/19                                                      Головуючий у І інстанції - Зінченко О.М.
апеляційне провадження №22-ц/824/4900/2020       Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
09 грудня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Гуля В.В.,
суддів  Сушко Л.П., Нежури В.А.,
за участю секретаря  Линок В.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Київський картонно-паперовий комбінат» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 грудня 2019 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Київський картонно-паперовий комбінат» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-    
                                                  
                                                                 встановив:
Приватне акціонерного товариства «Київський картонно-паперовий комбінат» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням збільшених позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 345 607 грн. 15 коп. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначав, що 28 січня 2013 року між Приватним акціонерним товариством «Київський картонно - паперовий комбінат» та громадянкою ОСОБА_1 , на підставі її заяви від 28 січня 2013 року, в простій письмовій формі було укладено Договір № 2 про надання довгострокової безвідсоткової цільової позики, для придбання житла (квартири) строком на шість років. Згідно умов Договору, Позивач зобов`язався надати визначену Договором грошову суму протягом 15 днів з моменту підписання Договору. Сума договору складала 820 656 гривень 00 копійок (820 000,00 грн. сума, яку Відповідач просила надати для придбання житла (квартири), 656,00 грн. послуги банку за переказ коштів, яку було сплачено Позивачем на прохання Відповідача, та включено в суму Договору позики). Грошові кошти у сумі 820 656,00 грн., на виконання умов Договору, було перераховано 30 та 31 січня 2013 року на розрахунковий рахунок вказаний Відповідачем. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за Договором, а саме, перерахував Відповідачу, в обумовлені Договором строки грошові кошти. Згідно умов Договору термін використання позики Позичальником встановлено строком на 6 (шість) років. Але на момент звернення Позивача до суду, грошові кошти за Договором Відповідачем повернуто частково. Заборгованість за договором становить 345 607 грн. 15 коп., з яких 138000 грн основний борг; 167032,88 грн - інфляційні втрати; 36885,70 грн 3% річних; 3688,57 грн відповідно до п. 12 договору пені. У зв`язку з наведеним позивач просить позов задовольнити, а також стягнути понесені судові витрати 25602,51 грн, з яких 5602,51 грн судовий збір; 20000 грн професійна правнича допомога.
          Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17 грудня 2019 року позов задоволено частково. Стягнутоз ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Київський картонно-паперовий комбінат» заборгованість за договором позики в сумі 11493 грн.46 коп., сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в сумі 1921 грн. 00 коп., а всього 13414 грн. 46 коп.. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
    Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство «Київський картонно-паперовий комбінат» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просило рішення скасувати і позов задовольнити повністю.
    Апеляційну скаргу мотивувала тим, що судом неповно з`ясовано обставини щодо строку повернення позики, неправильно розраховано суму боргу.
  Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 28 січня 2013 року між Приватним акціонерним товариством «Київський картонно-паперовий комбінат» та громадянкою ОСОБА_1 , на підставі її заяви від 28 січня 2013 року, в простій письмовій формі було укладено Договір № 2 про надання довгострокової безвідсоткової цільової позики, для придбання житла (квартири) строком на шість років.
Згідно умов п. 5 цього Договору, Позивач зобов`язався надати визначену Договором грошову суму протягом 15 днів з моменту підписання Договору. Сума договору складала 820 656 гривень 00 копійок (820 000,00 грн. сума, яку Відповідач просила надати для придбання житла (квартири), 656,00 грн. послуги банку за переказ коштів, яку було сплачено Позивачем на прохання Відповідача, та включено в суму Договору позики). Грошові кошти у сумі 820 656,00 грн., на виконання умов Договору, було перераховано 30 та 31 січня 2013 року на розрахунковий рахунок вказаний Відповідачем, що підтверджується платіжними документами (а.с.9-10).
Згідно умов Договору термін використання позики Позичальником встановлено строком на 6 (шість) років. Але на момент звернення Позивача до суду, грошові кошти за Договором Відповідачем повернуто частково.
Представником позивача 07 березня 2019 року надано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог з урахуванням того, що відповідач з моменту подання позовної заяви частково сплатив суму заборгованості в розмірі 276 000 грн. 00 коп.
Враховуючи зменшення розміру позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача ціну позову 97 500 грн. 27 коп., що складається з основного боргу за договором позики 11 493 грн. 46 копійок, інфляційні витрати 67 344 грн. 15 коп., 3% річних в сумі 16 96 грн. 05 коп., пені, відповідно до умов договору 11696 грн. 61 коп. та понесені позивачем судові витрати в розмірі 25 602 грн. 51 коп., які складаються з судового збору у розмірі 5 602 грн. 51 коп. та професійної правничої допомоги 20 000 грн.
09.10.2019 року представником позивача подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, з урахуванням якої позивач просить стягнути з Відповідача - ОСОБА_1 на користь Позивача ціну позову - 345 607 гривень 15 копійок, що складається з основний борг за договором позики - 138 000 гривень 00 копійок, інфляційні втрати - 167 032 гривні 88 копійок, 3 % річних - 36 885 гривень 70 копійок, пеня, відповідно до умов договору - 3 688 гривень 57 копійок, та понесені позивачем судові витрати в розмірі 25 602 грн. 51 коп., які складаються з судового збору у розмірі 5 602 грн. 51 коп. та професійної правничої допомоги 20 000 грн.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку повернуті Приватному акціонерному товариству «Київський картонно-паперовий комбінат», а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів в розмірі 11493 грн. 46 коп.
Також суд дійшов висновку, що порушення зобов`язання сталось з вини кредитора, тому відповідно до ст.. 614, 616 ЦК України, суд зменшив розмір збитків.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 грн., суд виходив із фактично підтверджених та узгоджених з матеріалами справи наданих послуг, складності правовідносин між сторонами та їх правового регулювання, та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості вважав за необхідне відмовити в задоволені вказаної вимоги.
Оскільки суду не надано було обґрунтованого розрахунку, суд відмовив у стягненні 3% річних.
Такий висновок суду не в повній мірі відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 28 січня 2013 року між Приватним акціонерним товариством «Київський картонно-паперовий комбінат» та громадянкою ОСОБА_1 , на підставі її заяви від 28 січня 2013 року, в простій письмовій формі було укладено Договір № 2 про надання довгострокової безвідсоткової цільової позики, для придбання житла (квартири) строком на шість років на суму 820656 грн. На суму позики відсотки не нараховуються.
Пунктом 6 договору встановлено, що термін використання позики позичальником є наступним: 6 років. Цей термін може бути продовжений за згодою сторін, що оформлюється додатковою угодою.
Відповідно до п. 7 позика повертається згідно наступного графіку: лютий 2013 року - 4156 грн. Березень 2013 - січень 2019 по 11500 грн. щомісячно.
Пунктом 8 вказаного договору передбачено, що в разі звільнення з роботи позичальник зобов`язується повернути позику в повному об`ємі в термін 10 днів.
Позов поданий 21.01.2019 року. 
Згідно матеріалів справи відповідач працювала у позивача з 06 липня 2010 року на посаді начальника юридичного відділу. 02.02.2015 року відповідач була переведена на посаду радника генерального директора з правових питань і 11.01.2016 року звільнена за скороченням чисельності штату, за п. 1 ст. 40 КЗпП України.
Таким чином, відповідно до п. 8 договору, яким сторони погодили умови зміни договору у разі звільнення, відповідач після її звільнення 11.01.2016 року зобов`язана була повернути позику в повному об`ємі в термін 10 днів.
Згідно графіку платежів відповідач сплачувала позику щомісячно по січень 2017 року включно на суму 544656 грн. Залишок 276000 грн.
22.01.2019 року відповідачем сплачено 50000 грн.; 23.01.2019 року - 50000 грн.; 24.01.2019 року - 50000 грн.; 25.01.2019 року - 50000 грн.; 28.01.2019 року - 43000 грн; 29.01.2019 року - 33000 грн. Всього 276000 грн. (а.с. 62-73 Т.1). 
Отже станом на момент ухвалення рішення у справі сума позики в розмірі 820656 грн.  оплачена в повному обсязі (544656 грн. + залишок після січня 2017 року 276000 грн., сплачені за період з 22.01.2019 по 29.01.2019 року).
За даними  головного бухгалтера Київського картонно-паперового комбінату Довідка Вих. 15-3094 від 06.03.2019 року вказано, що з моменту подання позовної заяви позивачем станом на 06.03.2019 року відповідачем 22.01.2019 року сплачено 50000 грн.; 23.01.2019 року - 50000 грн.; 24.01.2019 року - 50000 грн.; 25.01.2019 року - 50000 грн.; 28.01.2019 року - 43000 грн; 29.01.2019 року - 33000 грн. Всього 276000 грн.  
Станом на дату підписання цієї довідки заборгованість за договором позики складає 11493,46 грн. (Довідка а.с. 74 Т.1).
Згідно витребуваних апеляційним судом первинних бухгалтерських документів, а саме розрахункової платіжної відомості (а.с.212 Т. 2) з січня 2013 року по січень 207 включно відповідачем сплачено 544 656 грн.
Відповідно до копій розрахункових листів по заробітній платі (а.с.213-228 Т. 2) за цей же період сплачено 544758 грн, тобто на 102 грн більше ніж вказано у розрахунковій платіжній відомості.
Вказані первинні бухгалтерські документи, з урахуванням сплачених у січні 2019 року 276000 грн., свідчать про відсутність боргу за договором позики і про переплату у розмірі 102 грн.
Як на підставу для стягнення пені позивач посилався на пункт 12 договору, яким встановлено, що за порушення термінів повернення позики, відповідно до п. 6; 11 цього договору позичальнику нараховується пеня в розмірі 0,3 % річних від суми заборгованості за кожний день прострочення.
Пунктом 6 встановлено, що термін використання позики позичальником є наступним: 6 років. Цей термін може бути продовжений за згодою сторін, що оформлюється додатковою угодою.
Пунктом 11 встановлено, що у випадку недодержання позичальником цільового призначення позики при її використанні, позикодавець має право вимагати у позичальника дострокового повернення позики. Позичальник зобов`язаний протягом 30 днів з дня одержання відповідної вимоги позикодавця повернути позику у повному обсязі.
З викладеного вбачається, що ні пункт 6, ні пункт 11 цього договору, відповідачем не порушені, оскільки відповідно до п. 8 зобов`язання за договором було змінено на дострокове повернення позики у зв`язку зі звільненням відповідача, тому підстав для стягнення пені відповідно до п. 12 договору не має.
Таким чином відповідачем порушено зобов`язання із дострокового повернення суми позики в розмірі 264000 грн. тобто залишку заборгованості. 
Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Щодо стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми.
Відповідно до ст. 19 договору позики «Особливі умови»: позичальник зобов`язується відпрацювати на підприємстві до повного повернення позики позикодавцю.
11.01.2016 року відповідача було звільнено з посади радника генерального директора з правових питань за скороченням чисельності штату, за п. 1 ст. 40 КЗпП України тобто звільнення відбулось за ініціативою роботодавця.
Заперечуючи щодо пред`явлених вимог відповідач посилалась на те, оскільки звільнення відбулось за ініціативою роботодавця, обставини змінилися настільки, що якби вона могла передбачити своє звільнення, вона не уклала б договір, або уклала його на інших умовах.
Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві. Вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру процентів річних, що підлягають стягненню з боржника за прострочення грошового зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду бере до уваги таке.
Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. 
Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. Постанова ВП ВС від 16.05.2018 № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).
Таким чином, виходячи з обставин даної справи, про те, що звільнення відповідача відбулось за ініціативи позивача, фінансовий стан відповідача, суд не вбачає підстав для стягнення відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання
Проте, зменшення інфляційних витрат законодавством не передбачено, оскільки вони є складовою боргу, в зв`язку з чим за час прострочення виконання грошового зобов`язання стягненню підлягають інфляційні втрати в розмірі 56153,35 грн.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України передбачено витрати на професійну правничу допомогу.
1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
7. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано Договір № 1919-05/2017/1459/15/0517 укладений з фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 від 19 травня 2017 року. Додаток № 1 до нього від 19 травня 2017 року, Витяг про державну реєстрацію ФОП, Свідоцтво платника єдиного податку, рахунок-фактура, Акт прийому передачі від 31 січня 2017 року, платіжне доручення № 442 від 01 лютого 2019 року.
Вказані документи за своїм змістом не ідентифікують їх саме з цією справою. При цьому   ОСОБА_2 не є адвокатом, а від так суб`єктом, на якого поширюється положення ст.. 137 ЦПК України тому витрати на професійну правничу допомогу стягненню не підлягають.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд
постановив:
 
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київський картонно-паперовий комбінат» задовольнити частково.
 
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 грудня 2019 року скасувати та ухвалити про справі нове рішення.
 
Позов приватного акціонерного товариства «Київський картонно-паперовий комбінат» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Картонно-паперовий комбінат» заборгованість за договором позики, а саме інфляційні витрати за період прострочення виконання зобов`язання з лютого 2017 року по грудень 2018 року в розмірі 56 153,35 грн.
 
 Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

 
Суддя-доповідач                                                      В.В. Гуль
 
Судді                                                                         Л.П. Сушко
 
                                                                                   В.А.Нежура