Дата документу 01.02.2021 Справа № 316/3040/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 316/3040/20 Головуючий у 1-й інстанції:Бульба О. М.
 
провадження № 22-ц/807/523/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

                                                       
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2021 року                                                         м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
                       Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 05 листопада 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 . 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 08.02.2012р. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним рахунком відповідачу було видано картку. Банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Відповідач в порядку п.2.1.12.3 договору зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту, але грошові кошти для погашення заборгованості своєчасно банку не надав. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 09.09.2020р. має заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 15344,28 грн., яку позивач просить стягнути.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 05листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» у особі представника Крилової О.Л. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незако-
нність та необґрунтованість у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано, що не є перешкодою для апеляційного розгляду відповідно до приписів ч. 3 статті 360 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.
Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 08.02.2012 року підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк, згідно з якою просив видати йому дебетову особисту карту (а.с.14). Підписуючи дану Анкету-заяву, позичальник погодився, що Анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідачу було надано кредитну картку (а.с.13), на яку встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 1000 грн., який в подальшому банком змінювався (а.с.12). В подальшому відповідач отримував перевипущені картки з новими строками дії. Відповідач користувався картками, наданими банком, про що свідчить виписка по рахунку.
Позивач зазначив, що ОСОБА_1 має заборгованість перед банком, в підтвердження якої надав відповідний розрахунок. Згідно до наданого розрахунку станом на 09.09.2020р. заборгованість відповідача становить 15344,28 грн.(з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості), яка складається із заборгованості за тілом кредиту на вказану суму (а.с.11).
Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ "ПриватБанк" не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, на підставі яких нараховувались відсотки та пеня, а тому визнав, що за рахунок внесених відповідачем коштів безпідставно погашались ці нарахування. Тому суд від загальної суми отриманих в кредит коштів відрахував внесені відповідачем, встановивши в такий спосіб, що у відповідача станом на 09.09.2020р. відсутня заборгованість за тілом кредиту, оскільки відповідачем на погашення заборгованості було внесено суму коштів, яка перевищує фактично використану суму кредитних коштів.

В апеляційній скарзі банк зазначає, що суд безпідставно не визнав укладений між сторонами договір договором приєднання, у зв`язку з чим помилково вважав, що банком неправомірно нараховувались відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку відсотки та пеня, які погашались відповідачем та списувались банком. Тому суд необґрунтовано не прийняв відомості виписки про рух коштів по картрахунку відповідача, у яких правильно визначена заборгованість останнього у розмірі 15344,28 грн.

При цьому, банк вважав, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява, Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку складають між ним та банком договір, до якого шляхом підписання анкети-заяви приєднався відповідач.

Але колегія вважає, що суд першої інстанції вірно не погодився з цим, ретельно вмотивувавши свої висновки щодо такої незгоди, які колегія визнає правильними.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Банк вказував, що кредитний договір між сторонами є договором приєднання, тому фактично клієнт на підставі анкети-заяви приєднується до тих документів, згоду на приєднання до яких підтверджує підписом у заяві.

У заяві-анкеті позичальника від 08.02.2012р. процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Також у анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано саме Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Але матеріали справи не містять підтверджень, що саме наданий позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ "ПриватБанк", а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), зокрема, у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

За таких підстав, суд дійшов обґрунтованого висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Отже, ті обставини, що не підписані відповідачем Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку та Тарифи не можна визнати складовими кредитного договору як такі, що не є письмовою формою договору як це передбачено у статті 1055 ЦК України, судом встановлені правильно. В цьому сенсі доводи банку про наявність договору приєднання є безпідставними.

У такому разі суд дійшов обгрунтованого висновку, що, оскільки отримання кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою про рух коштів по картрахунку відповідача, то відповідач має повернути їх банку.

Аналізуючи розрахунок заборгованості у площині його відповідності вказаній виписці про рух коштів по картрахунку, а також з урахуванням встановлених обставин щодо відсутності погодження між сторонами істотних умов договору щодо відсотків, пені, комісії, суд дійшов обґрунтованого висновку, що в даних правовідносинах слід підрахувати суму використаних відповідачем кредитних коштів та суму внесених ним на погашених кредиту коштів, та різниця між ними і буде становити розмір заборгованості. 

Так, відповідно до наданої позивачем виписки за договором фактична сума витрат відповідачем коштів позивача складає – 60580,81 грн., а сума коштів, внесених відповідачем на погашення заборгованості – 77552,09 грн. (а.с.48-58).

Відтак, оскільки сума, внесена відповідачем на погашення заборгованості, перевищує, тобто покриває суму витрачених відповідачем коштів, з урахуванням того, що розмір та сплату відсотків та застосування неустойки сторонами погоджено не було, вказане свідчить про відсутність заборгованості у ОСОБА_1 перед банком,

Ці висновки суду ґрунтуються на матеріалах справи, та перевіркою розрахунку, здійсненого судом, колегія визнає його правильність.

В свою чергу, апелянт не намагався спростувати його, оскільки вважав, що частину коштів, внесених відповідачем на погашення кредитних зобов`язань, слід спрямовувати на погашення відсотків, пені, комісії. Але колегія погоджується з судом першої інстанції, який, визнавши, що такі істотні умови договору погоджені не були, правильно спрямував всі внесені відповідачем суми на погашення тіла кредиту. 

З огляду на все вищенаведене, тобто ретельний аналіз судом першої інстанції вимог чинного законодавства з приводу спірних правовідносин, документів, на які як на доказову базу посилався банк, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості з відповідача.

Будь-яких інших доказів щодо здійснення ОСОБА_1 витрат коштів у розмірі, більшому ніж встановлено судом згідно виписки по кредитному рахунку, матеріали справи не містять.
Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального, чи порушення судом норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 05листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лишеу випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 01 лютого 2021 року.

Головуючий:                                                                        Маловічко С.В.

Судді:                                                                                        Гончар М.С.

                        Подліянова Г.С.