П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 лютого 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/3633/20	
Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:  Димерлія О.О.
суддів: Танасогло Т.М. ,  Єщенка О.В. 
розглянувши в порядку письмового провадження Карікової Лариси Віталіївни на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року по справі № 400/3633/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач або ГУ ПФУ в Миколаївській області), в якому просила суд:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 06.03.2020 року №146/-03-18-р про відмову в перерахунку щомісячного довічного утримання судді у відставці згідно заяви від 24.02.2020 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації в Миколаївській області від 24.02.2020 року №7/1-422/20 із збереженням його розміру 86% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 01.01.2020 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання залежно від зміни розміру складових суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, а тому, оскільки 01 січня 2020 року змінились складові суддівської винагороди, то виникли правові підстави для проведення перерахунку її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. В лютому 2020 року позивачка отримала довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та звернулася до відповідача із заявою про здійснення перерахунку, відповідно до нового розміру винагороди. Однак відповідач протиправно відмовив їй у перерахунку.
За наслідками розгляду зазначеної справи Миколаївським окружним адміністративним судом 03 листопада 2020 року прийнято рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 06.03.2020 року №146/-03-18-р про відмову в перерахунку щомісячного довічного утримання судді у відставці згідно заяви від 24.02.2020 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації в Миколаївській області від 24.02.2020 року №7/1-422/20 з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись частково з рішенням суду першої інстанції, позивачкою подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції частково скасувати рішення суду та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що задовольняючи позов частково, суд першої інстанції не врахував, що в силу приписів ч. 1 ст. 58 Конституції України щодо незворотності дії закону до позивача не може бути застосоване положення ч.3 ст. 142 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII, яке погіршує становище судді у відставці. Позивачці призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі – 86 % заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, відповідно до ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI. Вважає, що в межах спірних правовідносин судом першої інстанції слід було застосувати положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI., чинного на момент призначення позивачці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а не ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 року. Відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці визначається на день призначення та є незмінною величиною. 
У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Миколаївській області спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.
В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.          
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з рішенням Вищої Ради Юстиції від 08 грудня 2016 року, ОСОБА_1 звільнена у відставку з посади судді Миколаївського районного суду Миколаївської області. 
З 21.12.2016 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 86% від суддівської винагороди.
24.02.2020 року ТУ ДСА в Миколаївській області видано позивачці довідку №7/1-422/ про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
24.02.2020 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки ТУ ДСА в Миколаївській області  №7/1-422/ про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2020 року.
Рішенням від 06.03.2020 року №146/-03-18-р відповідач відмовив у проведенні перерахунку, посилаючись на відсутність будь-яких рішень щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.
Позивачка, не погоджуючись з рішенням відповідача, звернулася до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що неможливо використовувати для обрахунку щомісячного грошового утримання одночасно складові, які передбаченні для різних формул обрахунку грошового утримання.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до ч.1, 2 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 року (далі – Закон України №1402-VIII), суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.
При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, що суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частина друга статті 142 Закону №1402-VIІ).
Досліджуючи правове поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення №18-рп/2011 від 14 грудня 2011 року, вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячне грошове утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці сплачує Пенсійний фонд України за рахунок Державного бюджету, діючому судді виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказує про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року №6-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, а також у рішенні №2-р/2020 від 18 лютого 2020 року.
Раніше, в Законі Україні «Про судоустрій і статус суддів» діяла норма п.25 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень», відповідно до якої право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя йде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18.02.2020 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, п.25 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» визнаний неконституційним.
Відповідно до ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
При цьому, набрання чинності рішенням Конституційного Суду України, яким визнаються неконституційними відповідні норми законодавства, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке згодом було визнано неконституційним. Відтак, такі правовідносини безпосередньо пов`язуються з дією закону. Тобто, якщо це один день (втрата чинності повністю чи в окремій частині закону за рішенням Конституційного Суду України з дня його ухвалення), то цей строк закінчується о 24 години 00 хвилини цього дня. Відповідно, з 00 годин 00 хвилин наступного дня з дати ухвалення відповідного рішення Конституційним Судом України, до правовідносин, що регулюється таким законодавством застосовується норма, що відповідає Конституції України, вступила у силу і діє.
Отже, саме з 19.02.2020 року, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 року у справі № 2-р/2020, у позивачки виникло право на перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно до Закону України № 1402-VIII.
Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 16.06.2020 року по справі № 620/1116/20.
За таких обставин, на позивачку розповсюджується загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, передбачені ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII.
Окрім цього, питання перерахунку раніше призначеного щомісячного грошового утримання суддів у відставці прямо врегульовано ч.4 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII - у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Зазначена норма чітка, однозначна, зрозуміла та не вступає в колізію з іншими нормами. Тобто, для виконання вимог ч. 4 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII немає ніякої необхідності у додатковому нормативно-правовому акті чи роз`ясненні.
Положеннями ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII передбачено - щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Для застосування розміру 86 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, про який просить позивачка, немає ніякої підстави, оскільки зазначений розмір був передбачений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI. Але, з 18.02.2020 року з моменту проголошення Рішення КСУ №2-р/2020 від 18.02.2020 року, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» » від 07.07.2010 року № 2453-VI в частині регулювання щомісячного грошового утримання, втратив чинність.
Діючим Законом, передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї, для нарахування щомісячного грошового утримання.
Неможливо використовувати для обрахунку щомісячного грошового утримання одночасно складові, які передбаченні для різних формул обрахунку грошового утримання.
А тому, колегія суддів зазначає, що в задоволені позову в частині здійснення перерахунку у розмірі 86% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді слід відмовити.
Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Отже, із системного аналізу вказаної норми убачається, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, є правом, а не обов`язком суду. Тобто, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах є саме диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних обставин, що підтверджені належними та достатніми доказами. Це виключно як певна (можливо, виняткова) міра впливу на той чи інший орган влади. Застосування наведеної норми - це прерогатива суду.
До того ж, судом апеляційної інстанції встановлено, що в позовній заяві та апеляційній скарзі не наведено аргументованих доводів, а також до матеріалів справи не додано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що прийняте рішення суду тривалий час відповідачем не буде виконуватись, тому дана вимога позивачки не підлягає задоволенню.
Що стосується вимоги про допущення до негайного виконання рішення суду в частині здійснення перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за один місяць, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до  ч. 1 п. 1 ст. 371 КАС України,  обов`язково негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету  України  або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.
Частина 2 вказаної статті встановлено право суду звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктом 1 частини першої цієї статті.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом покладання на відповідача обов`язку здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, при цьому не визначено конкретних сум, які підлягають виплаті позивачці ані за місяць, ані за весь період.
Судова колегія зазначає, що вимога про звернення до негайного виконання рішення суду задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду у даній справі носить зобов`язальний характер та в ньому не вирішувалося питання про стягнення коштів з відповідача, а тому дія п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України на дані правовідносини не розповсюджується.
Згідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи відповідача, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд –
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року по справі № 400/3633/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач: 	 	Димерлій О.О.	
Судді	    	Танасогло Т.М.    Єщенко О.В.