КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
Справа №756/10419/16-ц                                 Головуючий у 1 інстанції: Васалатій К. А.
Провадження №22-ц/824/492/2021               Доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
17 лютого 2021 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:
Головуючого  (судді-доповідача)                   Гаращенка Д.Р.
суддів                                                       Невідомої Т.О., Пікуль А.А.
за участю секретарів                            Гавриленко М.А., Телятник І.М.,      
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду м.Києва від 16 березня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
ВСТАНОВИЛА:
 
У серпні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк»  звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користьПАТ «Укрсоцбанк»  заборгованість за Договором кредиту №014-485-КП від 27 грудня 2007 року в розмірі 29 657, 40 доларів США, що еквівалентно в сумі 711 320, 25 грн та судові витрати.
В обґрунтування позову зазначило, що Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а саме, відкрив позичковий рахунок в Мінському відділенні Київської міської філії АКБ «Укрсоцбанк» та надав відповідачу суму кредиту. 
Відповідач належним чином не виконував умови договору кредиту, порушував строки повернення кредиту та сплати процентів, у зв`язку з чим станом на 23 листопада 2015 року виникла заборгованість у розмірі 29 657,40 доларів США, що еквіваленті складає 711 320, 25 грн, з яких: 
-  заборгованість за кредитом у розмірі 20 402,61 долари США, що еквівалентно в сумі 489 347,95 грн;
-  заборгованість за відсотками у розмірі 2 819,28 доларів США, що еквівалентно в сумі 67 619,15 грн; 
-  пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 4 908,30 доларів США, що еквівалентно в сумі 117 723,61 грн; 
-  пеня за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 1 527,21 доларів США, що еквівалентно в сумі 36 629,53 грн.
Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1  на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по кредиту у сумі 29 657,40 дол. США, що в еквіваленті складає 711 320,25 грн та судовий збір у сумі 10 669,80 грн.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_1  про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року залишено без задоволення.
Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що, що позивач не надав суду першої інстанції належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування заборгованості вказаної позивачем. 
Не надав до суду оригіналів документів, які б підтверджували факт сплати заборгованості за кредитним договором та на підставі яких можна було б встановити суму заборгованості.
Посилався на те, що відповідно до квитанцій про погашення кредиту в період з 08 січня 2008 року по 17 липня 2014 року за тілом кредиту ОСОБА_1  погасив суму в рахунок погашення кредиту в розмірі 40 357,07 доларів  США, що еквівалентно 288 393 грн, та за відсотками - 10 228, 22 доларів США, що еквівалентно 71 206,13 грн. 
Вважає, що розрахунок заборгованості за кредитом є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності грошових вимог. 
Позивач у своєму розрахунку не вказав загальну суму в розмірі 13 198,46 доларів США,  що еквівалентно 76 062,84 грн.
Відповідно до копій квитанцій останній платіж за відсотками відповідач  сплатив 10 лютого 2011 року, тому відповідно до положень п. 4.5 Кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів після припинення сплати коштів за тілом кредиту, тобто з 17 жовтня 2014 року, а з 10 травня 2011 року для позивача почала перебіг трирічна позовна давність, яка відповідно до правил ст. 253-254 ЦК України сплила для вимог про сплату коштів за тілом кредиту 17 жовтня 2017 року, а для сплати відсотків - 10 травня 2014 року.
Крім того, відповідно до п. 2.1 Договору ОСОБА_1 було відкрито позичковий рахунок № НОМЕР_1 . 
У період з 10 лютого 2011 року по 2014 рік кошти, що були сплачені позичальником, перераховувались банком не на вказаний у договорі рахунок, а на інший № НОМЕР_2 .
В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник адвокат Гостєва К.М. підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.
Представник АТ "АЛЬФА БАНК" в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи. Направив до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з зайнятістю в іншому судовому процесі.
Колегія суддів з урахуванням думки учасників процесу заяву представника АТ "АЛЬФА БАНК" про відкладення розгляду справи залишила без задоволення у зв`язку з не наданням доказів поважності причини неявки у судове засідання. 
До своєї заяви крім довіреності та копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю інших документів заявник не надав.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, апелянта та його представника, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 27 грудня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредиту №014-485-КП, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 40 000 доларів США зі сплатою 13% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 26 грудня 2017 року. 
Задовольняючи позов суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_1 згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України був зобов`язаний виконати належним чином та у встановлений строк даний договір, але у встановлений договором строк договірних зобов`язань не виконав.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне. 
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Колегією суддів встановлено. що за умовами кредитного договору №№014-485-КП від 27 грудня 2007 року укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , відповідач отримав грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 40 000 доларів США зі сплатою 13% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 26 грудня 2017 року. 
Згідно із п. 1.2. кредит надавався відповідачу на поточні потреби. 
Відповідно до п.п. 1.3.1. та п. 1.3. Договору кредиту виконання зобов'язань за договором кредиту було забезпечено укладеним іпотечним договором № 014-485-ЗП від 27 січня 2007 року за умовами якого іпотекодавець відповідач по справі передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 . 
Матеріалами справи встановлено, що відповідач здійснив останній платіж по договору кредиту 11 лютого 2011 року.
Відповідно до п. 4.5. договору кредиту передбачено, що у разі невиконання неналежного виконання позичальником своїх обов`язків п. 3.3.7, 3.3.8 протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким що сплив  відповідно, Позичальник  зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час у користування та нараховані штрафні санкції. (штраф, пеню)
Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 ("Позика. Кредит. Банківський вклад"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із п. 2.5 договору кредиту сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно до 10 числа місяця наступного за місяцем в якому нараховані проценти на відповідний рахунок.  
Відтак, у межах строку кредитування до 10 числа місяця наступного за місяцем в якому нараховані проценти відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами.
Починаючи на 91 день від дня останнього дня оплати кредиту та процентів відповідно до п. 4.5, відповідач мав обов`язок повернути всю заборгованість за договором.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи те, що строк погашення кредиту настав достроково на 91 день після останньої дати платежу право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилось. 
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково  в межах суми несплаченого кредиту. 
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Колегія суддів відхиляє заяву відповідач щодо застосування строків позовної давності враховуючи наступне.
Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.
Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі N 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі N 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі N 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі N 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі N 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі N 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі N 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі N 6-2462цс16.
Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 10 числа кожного місяця впродовж строку, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.
Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування, як це встановив суд апеляційної інстанції.
Згідно з договором кредиту п. 1.1.1. кінцевий строк повернення кредиту 26 грудня 2017 року. 
З урахуванням вимог договору про дострокове погашення кредиту проценти після настання дати кінцевого розрахунку не нараховуються, а тому до них не застосовується строк позовної давності.  
Щодо тіла кредиту, то згідно з матеріалами справи позивач звернувся до суду з позовом 11 серпня 2016 року в межах строку позовної давності.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову. 
Відповідно до ст. 181 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно задоволених вимог. 
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 376, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-
 
ПОСТАНОВИЛА:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК» (Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК», ЄДРПОУ 23494714, 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100), до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Миколаїв, РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1  (ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Миколаїв, РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК» (Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК», ЄДРПОУ 23494714, 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100), заборгованість за договором кредиту в розмірі 20 402 (Двадцять тисяч чотириста два) долари США 61 цент та 2 338 ( Дві тисячі  триста тридцять вісім ) гривень 97 копійок на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 1 березня  2021 року.
 
Головуючий                                                                           Д.Р. Гаращенко

Судді                                                                                      Т.О. Невідома

                                                                                                 А.А. Пікуль