Справа № 344/2068/20 
Провадження № 22-ц/4808/111/21 
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого (суддя-доповідач)  Максюти І.О.,
суддів:                                            Василишин Л.В., Горейко М.Д.,
секретаря                                       Петріва Д.Б.,
за участю представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Греська В.В., представника позивача адвоката Рокетської С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення (заочне) Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Татаріновою О.А. 16 липня 2020 року у м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, 
                                          в с т а н о в и в :
У лютому 2020 року представником акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» подано позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступник АТ КБ «ПриватБанк» )  для отримання банківських послуг, у зв`язку з чим нею підписано заяву № б/н від 19.06.2012 року, з наданням згоди на те, що така заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, складає між нею та банком договір надання банківських послуг. 
На підставі Договору банком відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, зазначеному у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, надано відповідачці у користування кредитну картку.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 Договору, на підставі яких відповідачка при укладанні Договору надала згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою Банку.
В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.04.2019 згідно з п. 2.1.1.2.12. сторони дійшли згоди, що в разі порушення зобов`язання з погашення кредиту, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта, останній зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки "Універсальна"; 84,0% - для картки "Універсальна голд".
У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідачка станом на 12.12.2019  року має заборгованість – 39380,82 грн, яка складається з: 25984,30 грн – заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 25984,30 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0, 00 грн – заборгованість за простроченими відсотками; 4494,95 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 6550,10 грн – нарахованої пені; 0,00 грн – нараховано комісії;  нараховані штрафні санкції відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн – штраф (фіксована частина), 1851,47 грн – штраф (процентна складова).  
Банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 39380,82 гривень та судові витрати у розмірі 2102,00 грн  (а.с.2-6, том 1).
Рішенням (заочним) Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 липня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь   акціонерного товариства КБ „ПриватБанк" суму заборгованості за кредитним договором б/н від 19.06.2012 року у розмірі  25 984  гривні 30 копійок, та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 гривень 00 копійок (а.с.88-90, том 1).
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 16 липня 2020 року залишено без задоволення (а.с.54-57, том 2).
Не погодившись з рішенням суду в  частині задоволених позовних вимог, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення в цій частині ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі з порушенням норм матеріального і процесуального права. 
Апелянт вказує, що місцевий суд неналежним чином повідомив її про розгляд справи, оскільки в оголошенні на офіційному веб-сайті суду в судове засідання викликано « ОСОБА_2 », в той час як її прізвище « ОСОБА_3 ».
Крім того, станом на день ухвалення рішення (16.07.2020 року) на всій території України діяв карантин, за таких обставин прийняття судом заочного рішення було передчасним, а строк розгляду даної справи мав бути продовжений.
Зазначила, що судом не взято до уваги надані належним чином нею докази, а саме: виписки із її банківського рахунка за період з 19.06.2012 року по 31.12.2019 року, які містять детальний опис кожної операції по кредитному рахунку та включають в себе як видаткові, так і прибуткові операції, та надають можливість суду детально проаналізувати коректність відображених даних у розрахунку заборгованості, наданому позивачем. Зазначене поставило її в менш сприятливе становище, в порівнянні з позивачем.
Також судом неправильно розподілено судові витрати. Позов задоволено частково, а стягнуто судовий збір у розмірі 2102,00 грн.
Вважає, що заявлений  позивачем розмір заборгованості за тілом кредиту є необґрунтованим, а заборгованість в розмірі 25 984,30 грн розрахована з порушенням норм матеріального права. Разом з тим, на думку апелянта, заборгованість станом на момент звернення Банку до суду – відсутня.
У заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляду неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Вказала, що позивач не мав права зараховувати кошти, які йшли в погашення основної суми боргу, як погашення відсотків, пені, штрафів впродовж всього строку дії та виконання договору (із 19.06.2012 року по сьогоднішній день). В ході виконання даного кредитного договору нею регулярно погашалася заборгованість, однак, частина цих коштів йшла в зарахування відсотків, пені, штрафів (що не заперечується позивачем). Хоча погашення цих платежів не було обумовлено самим договором. Зі змісту договору випливає, що позичальник має право вимагати від боржника повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Також суд взяв до уваги виключно розрахунок заборгованості, наданий позивачем, та не взяв до уваги, що вказаний розрахунок по своїй суті не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Залишається незрозумілим походження суми заборгованості, зазначеної в позові. Також в ньому відсутні чіткі формули, які пояснюють зміст кожної операції по рахунку. А із виписок з банківського рахунку, поданих нею (відповідачкою), міститься детальний опис кожної операції, яка мала місце по її кредитному рахунку. З нього вбачається, що у неї відсутня заборгованість з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Також судом нарахована заборгованість в розмірі 25 984,30 грн за основною сумою боргу, що на 10 984,30 грн перевищує суму кредитних коштів, які були в її розпорядженні.
Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог банку відмовити повністю (а.с.63-74, том 2).
В іншій частині рішення суду не оскаржено.
Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Вислухавши пояснення представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Греська В.В., представника позивача адвоката Рокетської С.В., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її обґрунтованою, виходячи з таких підстав.
Задовольняючи позов в частині стягнення тіла кредиту і відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення процентів та штрафних санкцій, суд виходив з того, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також і самі Умови та Правила, не підписані відповідачем, тому не є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами, а також відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
З такими висновками суду першої інстанції в цілому погоджується апеляційний суд, однак такі висновки зроблені без урахування заперечень відповідача і доказів про оплату кредитних коштів, тому є помилковими.
Судом встановлено, що відповідно до заяви відповідача від 19.06.2012 року, яка підписана сторонами, відповідач ОСОБА_1 підтвердила своїм підписом, що згідна з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомлена і згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua і відповідач зобов`язується виконувати їх, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua. Бажаний розмір кредитного ліміту відповідач зазначила 1000,00 гривень (а.с.18, том 1).
Позивач зазначає, що у такий спосіб між сторонами укладено кредитний договір.
На підставі договору про надання банківських послуг банком відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та надано відповідачці у користування кредитну картку. 
У подальшому розмір кредитного ліміту збільшувався, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку (а.с.121, том 1).
Із довідки встановлено, що картковий рахунок стартував 19.06.2012р., 19.06.2012р. було встановлено кредитний ліміт у розмірі 0,00 гривень, 03.08.2012р. відбулася зміна кредитного ліміту 3700 грн (збільшення кредитного ліміту), 20.01.2016р. – 8000 грн (збільшення кредитного ліміту), 21.01.2016 - 8000 грн (зменшення кредитного ліміту), 16.02.2017 року - 10000 грн (збільшення кредитного ліміту),15.06.2018р. -15000 грн (збільшення кредитного ліміту), 13.05.2019р. – 0,00 (зменшення кредитного ліміту).
На підставі договору б/н ОСОБА_1 було надано кредитні картки: № НОМЕР_1 з датою відкриття 19.06.2012, терміном дії 03/16; № НОМЕР_2 з датою відкриття 30.07.2015 по 07/19; НОМЕР_2 з датою відкриття 03.03.2016 по 07/19;  5168755441315468 по 03/23 (а.с.122, том 1).
Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.5, п.2.1.1.2.6 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.
Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору. 
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. 
При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. 
Згідно п. 2.1.1.12.6.1 при непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100грн., клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.  
Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.
До позовної заяви  банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та  Витяг з Тарифів   з обслуговування кредитних карт «Універсальна» («Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» та «Універсальна GOLD»), які не підписані відповідачем (а.с.19, 20-36, том 1).
Згідно з розрахунком заборгованості за договором б/н від 19.06.2012 року, станом на 12.12.2019 року утворилася заборгованість у розмірі 39380,82 гривень, з яких: 25984,30 грн. – тіло кредиту, 4494,95 грн.- заборгованість за відсотками, 6550,10 грн. – нараховано пені; нараховані штрафні санкції відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. – штраф (фіксована частина), 1851,47 грн. – штраф (процентна складова) (а.с.7—17, том 1).
З наданих представником позивача  виписки по рахунку відповідача, яка відповідно до Переліку типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.2012 року №578/5, є первинним документом, вбачається, що вона періодично знімала кредитні кошти, проводила розрахунки за придбані товари та здійснювала погашення кредиту (а. с. 110-120, том 1).  
Також з розрахунку заборгованості за кредитом встановлено, що відповідач користувалася кредитною карткою. З урахуванням здійснених оплат по карті поточна заборгованість по кредиту змінювалася у зв`язку з рухом коштів по рахунку. Станом на 12.12.2019 року заборгованість за тілом кредиту становила 25984,30 грн і цей розмір суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача (а.с.7-17, том 1).
Правовідносини, що виникли під час відкриття банком рахунка клієнта ОСОБА_1 , врегульовані Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492. Згідно з вимогами пункту 1.8 Інструкції банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунку. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції.
Операції за цими рахунками здійснюються з урахуванням особливостей, визначених зазначеною  Інструкцією, а також Положенням про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010 №223 та відповідними нормативно-правовими актами Національного банку. 
В силу положень  ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Як зазначено в ч. 1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору( ч. 2 даної статті).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За змістом положень статті 1056-1 ЦК України, в редакції Закону, чинній на час укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем, процентна  ставка  за  кредитом  може бути фіксованою або змінюваною.   Тип   процентної   ставки   визначається   кредитним договором.
Розмір процентів,  тип  процентної ставки (фіксована або змінювана)  та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику,  наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися  на  кредитному ринку, строку користування кредитом,  розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. 
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором  розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком  в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в  односторонньому  порядку  є нікчемною.         
У  разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно,  з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право  збільшувати  та  зобов`язаний  зменшувати  процентну ставку відповідно до умов і в порядку,  встановлених кредитним договором.
Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших  зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється  порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами  індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за  кредитом на будь-який момент часу протягом строку  дії  кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним  договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. 
Індекс, що використовується  у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 
      1) поточне значення індексу повинно періодично,  але не рідше одного разу на місяць,  публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні  джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс; 
2) індекс повинен  ґрунтуватися  на  об`єктивних  індикаторах фінансової   сфери,   що  дозволяють  визначити  ринкову  вартість кредитних ресурсів; 
3) значення  індексу   повинно   встановлюватися   незалежною установою  з  визнаною  діловою  репутацією  на  ринку  фінансових послуг. 
У разі застосування змінюваної процентної  ставки у кредитному договорі повинен визначатися  максимальний  розмір збільшення процентної ставки.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
В силу ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Виходячи із аналізу зазначених норм ЦК України, слід дійти висновку, що у разі надання послуг, в тому числі і кредитування, у формі публічного договору приєднання, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому банк повинен був забезпечити позичальнику такі умови, які б не суперечили загальним правилам укладення кредитних договорів, були зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, зокрема і щодо встановлення та зміни процентної ставки відповідно до вимог статті 1056-1 ЦК України.
Тобто банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, а щодо встановлення та зміни процентної ставки виконані усі умови, передбачені статтею 1056-1 ЦК України, зокрема і щодо повідомлення позичальника про її встановлення та зміну у письмовому порядку.
Встановлено, що в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 19.06.2012 року відсутні дані про вид і характер банківських послуг, які АТ КБ «ПриватБанк» надані відповідачу, крім того анкета-заява не містить відомостей щодо домовленості сторін про встановлення строку повернення кредиту, розміру процентної ставки, комісії і неустойки.
Витяг із Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, не підписані позичальником. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника,а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (19.06.2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (10.02.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, наданий банком витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із  ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в  довідці про умови кредитування, яка безпосередньо підписана позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 провадження № 14-131цс19).
Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору щодо процентів та штрафних санкцій за користування кредитом, тому в цій частині позов є необґрунтованим.
Зважаючи на предмет заявленого Банком позову, ключовою обставиною, яка підлягає доказуванню, є розмір і склад заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування заявленої суми заборгованості Банк надав суду у якості доказу розрахунок заборгованості у виді таблиці, підписаний представником Банку (а.с.7-17, том 1). У матеріалах справи відсутні дані про те, хто складав цей розрахунок (експерт, спеціаліст, тощо), за яким принципом розрахована заборгованість.
Заперечуючи проти позову, відповідач надала суду свій контррозрахунок з поясненнями своєї незгоди із розміром заявлених сум (а.с.151-163, том 1).
Зазначені докази підлягають оцінці на загальних підставах відповідно до ст.89 ЦПК України.
На час розгляду справи суду не видається за можливе установленим порядком безспірно з`ясувати умови, на яких були надані банком кошти відповідачу, зокрема, щодо дійсно наданої суми коштів, порядку і періодичності сплати за кредитом, строку кредиту, процентної ставки за кредитом, комісій, які впливають на сукупну вартість кредиту, конкретної відповідальності за порушення грошових зобов`язань, тоді як ці елементи належать до істотних умов кредитного договору.
Наданими позивачем документами не встановлюються факти і обставини щодо дійсних умов кредитування, які повинні бути встановлені лише письмовим доказом-текстом договору з індивідуальними умовами кредитування, що може бути належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом як факту укладення договору, так і його умов.
Аналогічно й один лиш розрахунок заборгованості за відсутності інших необхідних доказів не є належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом щодо кредитної заборгованості з відповідними її елементами. Окрім того, наданий позивачем розрахунок заборгованості не ґрунтується ані на законі, ані на договорі.
Банк, починаючи з 19.06.2012 року і до кінця розрахункового періоду (12.12.2019) систематично додавав до суми кредиту нараховані проценти, нараховуючи в подальшому на таку збільшену суму кредиту нові проценти, а також у певні періоди пеню. Таке збільшення суми кредиту підтверджується помісячними даними розрахунку заборгованості.
Застосування такого алгоритму нарахувань призвело до штучного збільшення  суми (тіла) кредиту за рахунок коштів, які не видавалися відповідачу фактично. На збільшену за рахунок додавання нарахованих процентів і пені суму кредиту нараховувалися нові проценти і пеня. Саме в такий спосіб позивач (з урахуванням сум, які вносилися відповідачем на погашення заборгованості) визначив заборгованість за сумою кредиту в розмірі 25984,30 грн, а також виходячи з такого алгоритму здійснював нарахування процентів, в тому числі, з посиланням на ст. 625 ЦК України, і пені. 
Втім, позивач не надав суду доказів наявності в нього права відповідно до закону та/або договору здійснювати нарахування в зазначений спосіб, доказів узгодження цього з відповідачем, доведення до її відома таких умов нарахувань.
Доказів про передбачення в будь-який спосіб можливості зарахування пені до суми кредиту, рівно як і можливості нарахування на збільшену в такий спосіб суму кредиту процентів і пені в справі немає, а фактичне нарахування неустойки на неустойку суперечить правовій природі неустойки (ст. 549 ЦК України) і є недопустимим. Підстав і умов, на яких була визначена і нарахована пеня в сумі 6550,10 грн, в справі немає.
Аналогічно відсутні підстави для нарахування двох видів штрафів.
З огляду на надані позивачем матеріали, множинність варіантів індивідуальних умов кредитування та відсутність документального підтвердження щодо варіанту, який у передбачений законом спосіб застосовувався у відносинах із відповідачем, доводи позову щодо умов надання коштів не можуть бути враховані. 
Здійснення сторонами певних цивільних прав і обов`язків, що виникли внаслідок їхніх дій, не спростовує факту недотримання належної форми договору, сама по собі сплата певних платежів відповідачем не може свідчити про належне досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору, про обізнаність з усіма умовами договору, якщо не були дотримані вимоги закону щодо відповідного оформлення правовідносин. Нарахування та пред`явлення до стягнення елементів боргу поза сумою фактично наданих банком коштів, що ґрунтуються на факті укладення кредитного договору, за таких умов безпідставне. Слід враховувати також, що конкретні суми кредиту та процентів у разі прострочення їх сплати є базою для нарахування неустойки (пені, штрафу), відсутність підстав для нарахування та стягнення на підставі умов кредитного договору відповідних базових для розрахунку неустойки сум виключає й обґрунтованість розрахунку та стягнення такої неустойки (пені, штрафу).
Тож право кредитора на пред`явлення відповідних вимог не заперечується як таке, що, однак, не звільняє від обов`язку пред`явити позов із належних підстав, обґрунтувати та довести його належним процесуальним порядком. Лише в такому разі можуть мати місце законні підстави для задоволення відповідних вимог.
В справі, що розглядається, таких підстав для стягнення боргу немає, розрахунок пред`явлених до стягнення сум не можна визнати обґрунтованим, здійсненим відповідно до чітко визначених і погоджених сторонами умов кредитування та підтвердженим доказами. У частині стягнення процентів і неустойки суд першої інстанції відмовив правильно по суті. Водночас вирішуючи позов за вимогою про стягнення суми (тіла) кредиту суд першої інстанції не врахував дійсних обставин і умов, з урахуванням яких була визначена кредитором відповідна сума, яка, своєю чергою, слугувала базою для нарахування процентів, в тому числі, на підставі ст. 625 ЦК України, і неустойки. Під час апеляційного розгляду справи встановлена неправомірність розрахунку кредитором суми кредиту та похідних від неї нарахувань як така.
Позивач не виконав свого обов`язку доказування підстав і умов для стягнення всіх елементів боргу за кредитним договором, не подав відповідні докази суду першої інстанції, як це вимагається ст. 83 ч.ч. 1, 8, ст. 177 ч. 5 та іншими нормами ЦПК України, а також не навів підстав щодо неможливості подання таких доказів, тож перешкод у доказуванні не мав.
Наявність банківської виписки (а.с.212-230, том 1), яка фіксує рух коштів, наведеного не спростовує і прогалини в доказах не усуває. 
Відсутність заборгованості спростовується наданим відповідачкою контррозрахунком суми боргу за кредитним договором б/н від 19.06.2012 року, укладеним між ПАТ «ПриватБанк» та нею, за період з 19.06.2012 року по 31.12.2019 року (а.с.151-163, том 1).
Із розрахунку встановлено, що за період з 19.06.2012 року по 31.12.2019 року  ОСОБА_1 було здійснено операції по внесенню коштів на рахунок. 
21.06.2016 року кредитний ліміт встановлено в розмірі 8 000 грн, доступний залишок на рахунку становив 9011,90 грн, тобто, 1011,90 грн – власні кошти клієнта, внесені на рахунок понад ліміт (а.с.155, том 1).
15.06.2018 року кредитний ліміт збільшено та встановлено в розмірі 15 000 грн. Доступний залишок на рахунку становив 16 856,26 грн, отже сума 1865,26 грн – власні кошти клієнта, внесені на рахунок понад ліміт (а.с.162, том 1).
Проаналізувавши зміст обох розрахунків (позивача і відповідача), апеляційний суд звертає увагу на те, що у розрахунку Банку наявні невідповідності, оскільки кошти, які сплачувалися відповідачем, банком були зараховані на проценти і штрафні санкції у той час, коли такі умови не підтверджені умовами договору.
За таких обставин, слід погодитися з розрахунком відповідача, оскільки нею поверталися кредитні кошти, які бути отримані від банку.
З огляду на зазначене, у позивача були відсутні правові підстави автоматично нараховувати та стягувати з відповідачки (в тому числі з її кредитного ліміту) відсотки за користування кредитом, пеню, оскільки такі не були обумовлені кредитним договором.
Беручи до уваги, що для визначення в обраний позивачем спосіб елементів пред`явленого до стягнення боргу правових підстав немає, наявність або відсутність фактичної заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» підлягає визначенню із загальної суми, яка відповідно до позиції позивача та розрахунку заборгованості кваліфікується як сума (тіло) кредиту (25984,30 грн), безпідставно включені до цієї суми проценти (4494,95 грн) і пеня (6550,10 грн), а також сума коштів, внесених відповідачем у рахунок погашення заборгованості. 
Із проведеного відповідачкою контррозрахунку вбачається, що у неї відсутня заборгованість з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а навпаки, наявна переплата за тілом кредиту в розмірі 1239,81 грн, що не суперечить інформації, поданій банком, щодо сплати відповідачкою кредитних коштів.
Виходячи з викладеного вище, доводи позивача про укладення договору в належній формі, з дотриманням вимог закону, та, відповідно, про наявність підстав для застосування правил щодо стягнення боргу за кредитним договором не можуть бути враховані судом. Такі доводи не можуть розглядатися поза сукупністю інших обставин справи і не створюють підстав для визнання факту належного укладення договору із досягненням згоди щодо всіх його істотних умов.
З урахуванням доводів апелянта, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.  
Таким чином, рішення суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд
                                                 п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення (заочне) Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 липня 2020 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                                                І.О. Максюта
Судді:                                                                                                           Л.В. Василишин
                                                                                                                      М.Д. Горейко 
Повний текст постанови складено 22 лютого 2021 року.