П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

10 березня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/5954/20	
Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.
                                        
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                     -            Джабурія О.В.
суддів                                          -            Вербицької Н.В.
 -            Кравченка К.В.
при секретарі                               -            Філімович І.М.
за участю: 
  позивача – Куліченка Д.О.
  розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі за позовом приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області ОСОБА_1 до Дисциплінарної комісії приватних виконавців при Міністерстві юстиції України, Міністерства юстиції України, про зобов`язання вчинити певні дії, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

           21 грудня 2020 року ОСОБА_1 до подачі позовної заяви  подав заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців при Міністерстві юстиції України, оформленого протоколом від 08.12.2020 року №47, в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності за результатом розгляду подання за скаргою ОСОБА_2 , а також шляхом заборони Міністерству юстиції України (або іншим уповноваженим на це особам) вносити до Єдиного реєстру приватних виконавців України інформацію про рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців при Міністерстві юстиції України, оформленого протоколом від 08.12.2020 року №47, в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за результатом розгляду подання за скаргою ОСОБА_2 .
Заява мотивована очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення. Рішення щодо зупинення діяльності позивача може завдати неприпустимої шкоди законним правам та інтересам стягувачів за виконавчими провадженнями, які знаходяться на примусовому виконанні заявника, оскільки останній позбавляється можливості здійснювати свої процесуальні функції. Порядку передачі справ іншому приватному виконавцю не розроблено. Отримання приватним виконавцем основної винагороди від здійснення своєї професійної діяльності є єдиним джерелом доходу. Додаткова шкода буде завдана найманому працівнику заявника. Рішення про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності вноситься до Єдиного реєстру приватних виконавців України на підставі наказу Міністерства юстиції України, але таке внесення інформації унеможливить поновлення порушених прав позивача, оскільки вилучення інформації з реєстру не передбачено законом та не можливо технічно. Вжиття заходів забезпечення позову до його подання щодо збереження чинною діяльності приватного виконавця та убезпечення її від зупинення не в змозі завдати істотної шкоди, тоді як зупинення такої діяльності безумовно завдає більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Ухвалою  Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) про забезпечення позову – задоволено повністю. 
Зупинено дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців при Міністерстві юстиції України (вул. Архітектора Городецького, 13, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 00015622), оформленого протоколом від 08.12.2020 року №47, в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за результатом розгляду подання за скаргою ОСОБА_2 – до вирішення справи по суті. 
Заборонено Міністерству юстиції України (вул. Архітектора Городецького, 13, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 00015622) (або іншим уповноваженим на це особам) вносити до Єдиного реєстру приватних виконавців України інформацію про рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців при Міністерстві юстиції України, оформленого протоколом від 08.12.2020 року №47, в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за результатом розгляду подання за скаргою ОСОБА_2 .
На вказану ухвалу суду Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. про забезпечення позову відмовити. Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при постановленні ухвали порушені норми процесуального права, у зв`язку з чим, на думку апелянта, ухвала є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2  ст. 150 КАС України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Підстави забезпечення позову, що визначені в ч. 2  ст.150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, установити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти.
В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може ускладнити виконання рішення суду.
Отже, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з обставин, передбачених ч. 2  ст. 150 КАС України.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими, репутаційними, службовими та професійними наслідками.
Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від  21  листопада 2018 року у справі №826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18 та від 30 вересня 2020 року у справі № 640/1305/20.

Вирішуючи справу суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів задля попередження зупинення діяльності заявника очевидно може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О., на захист яких буде подано адміністративний позов, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Колегія суддів вважає наведений висновок суду першої інстанції вчасним та правильним, з огляду на наступне. 
Заявник просить зупинити дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців при міністерстві юстиції України, дія якого обмежена у часі.
Колегія суддів вважає, що зупинення виконання оскарженого акту в порядку забезпечення позову, фактично в даному випадку не вкаже на вирішення позовних вимог в адміністративному спорі по суті до розгляду справи.
Щодо доводу, що факт застосування дисциплінарного стягнення впливає на професійну діяльність заявника і приводить до негативних наслідків щодо цієї діяльності, впливає на репутацію позивача, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що дисциплінарна відповідальність завжди носить негативний характер щодо особи, до якої вона застосовується, з огляду на її характер, як захід примусу. 
Крім того, із заяви про забезпечення позову та пояснень позивача під час розгляду в суді апеляційної інстанції суд вбачає, що права заявника будуть порушені і їх неможливо буде поновити (необхідно буде докласти значних зусиль та витрат для захисту цих права) в разі невжиття заходів забезпечення позову. Так, положеннями ч.2 ст.150 КАС України передбачено забезпечення позову не у випадку наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, а у випадку необхідності докладання значних зусиль та витрат для виконання рішення суду або в поновленні порушених прав або якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, що звернулася до суду таким рішенням, дією чи бездіяльністю. 
Колегія суддів зазначає, що остаточна наявність ознак протиправності оскаржуваного рішення може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності. При цьому колегія суддів враховує, що в провадженні позивача перебуває понад 300 виконавчих листів та зупинення його діяльності шляхом внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру приватних виконавців України призведе до негативних наслідків для сторін на користь яких ухвалені судові рішення

Відповідно до ч. 5  ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З урахуванням вищевикладених обставин, колегія суддів доходить до висновку щодо правильності висновків суду першої інстанції щодо задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Таким чином, оскільки висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи  судом не порушено норми процесуального права, що призвело до правильного вирішення справи, ухвалене судове рішення на підставі вимог ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 308; 310; 312; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду   від   21 грудня 2020 року без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Джабурія О.В.	
Судді	    	Кравченко К.В.    Вербицька Н. В.