ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 березня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/2687/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого  судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                        Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою     ОСОБА_1 
на ухвалу    Запорізького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про встановлення судового контролю та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у справі № 280/2687/20
за позовом     ОСОБА_1 
до    Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
про    визнання протиправним та скасування рішення, -
встановив:
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.09.2020 у справі №280/2687/20 позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за довідкою Запорізького апеляційного суду від № 07-36/107; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №46 від 06.04.2020; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, згідно з довідкою Запорізького апеляційного суду від 26.03.2020 за № 07-36/107, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року та здійснити нарахування та виплату компенсації інфляційних втрат на час виплати перерахунку відповідно до вимог статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
Рішення набрало законної сили 29.10.2020 року.
По справі видано виконавчий лист 09.11.2020 року.
Позивач 21.12.2020 року звернувся до суду першої інстанції із заявою про встановлення судового контролю та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду у справі, відповідно до якої позивач просить суд:
- визнати дії та Рішення відповідача № 923030802738 від 03.12.2020 року, які були здійснені на виконання Рішення Запорізького окружного адміністративного суду, у справі № 280/2687/20 від 28.09.2020 в частині зменшення стажу судді визначеного рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2016 року у справі № 334/6813/16-а з, що дає позивачу право на призначення (перерахунок) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 34 роки 01 місяць 18 днів, зменшення процентного відношення довічного грошового утримання від працюючого судді на відповідній посаді з 90 відсотків до 50 відсотків, та відповідно протокол - розрахунок за період з 01.02.20 року по 31.12.20 року заборгованості, який розрахований із 50 % від довідки, за яким сума мала бути виплачена після візування у 12 місяці 2020 року та бездіяльність у вигляді несплати коштів за період з 19.02.2020 року протиправними;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.09.2020 у справі № 280/2687/20, здійснити перерахунок, відповідно до частини 4    статі 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII    та Глави 2 Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління ПФУ від 25 січня 2008 року №3-1 зі змінами (далі - Порядок № 3-1) та виплату довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 року, вже визначеного рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2016 року у справі № 334/6813/16-а 34 років стажу судді 34 роки 01 місяць 18днів та Розпорядження УПФ України в Дніпровському районі м. Запоріжжя № 802738 від 20.03.2017 року 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді за довідкою Запорізького апеляційного суду від 26.03.2020 за № 07-36/107, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року та здійснити нарахування та виплату компенсації інфляційних втрат на час виплати перерахунку відповідно до вимог статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надати звіт про виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.09.2020 у справі № 280/2687/20 на протязі двох тижнів з дня винесення ухвали суду та з урахуванням висновків, викладених в ухвалі суду.
Ухвалою від 21.12.2020 року суд першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення повернуто заявнику. У задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в справі №280/2687/20 відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що заява не відповідає вимогам ч. 2 ст. 383 КАС України, адже предметом спору в цій справі не є конкретні складові щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та відсотки від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, оскільки з відповідним зверненням позивач до відповідача не звертався та відповідач таке звернення не розглядав.     Вказані вимоги у заяві є за своєю суттю новими позовними вимогами, а саме щодо неврахування відповідачем при здійсненні перерахунку всіх складових, що на думку позивача, повинні бути враховані.
З огляду на це, суд повернув заяву без розгляду, посилаючись на ч. 4 ст. 383 КАС України.
Крім того, суд відмовив у встановленні судового контролю, посилаючись на те, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої інстанції може лише під час прийняття рішення у справі.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, скаржник звернувся  до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права.
В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що отримав відповідь ГУ ПФУ в Запорізькій області 11235-10724/П-02/8-0800/20 від 17.12.2020, в якій повідомлялось, що розмір довічного грошового утримання здійснено відповідно до п. 3 ст. 142 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 50 відсотків суддівської винагороди на підставі стажу позивача на посаді судді. Копії розрахунку страхового стажу роботи безпосередньо суддею надавалась листом від 21.10.2020 № 9505-9246/П-02/8-0800/20, (до відповіді був доданий розрахунок від 01.12.2020 року, від 17.12.2020 року, розрахунок заборгованості з 19.02.2020 року та компенсації інфляційних втрат).
При цьому скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції, що його вимоги не мають розглядатись в порядку ст. 383 КАС України, а є новими позовними вимогами,  посилаючись на практику Верховного Суду.
Зазначає, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2016 року у справі № 334/6813/16-а 34 років стажу судді 34 роки 01 місяць 18днів та Розпорядження УПФ України в Дніпровському районі м. Запоріжжя № 802738 від 20.03.2017 року 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, а тому він не повинен двічі звертатись до суду з приводу одного перерахунку. 
Отже, на виконання рішення суду відповідачем має бути здійснений перерахунок довічного грошового утримання, який за імперативними нормами статті 19 Конституції України має бути здійснений, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, що в свою чергу суду за положеннями статей 383 КАСУ, має контролювати суд в порядку судового контролю «належного» виконання рішення.
Щодо відмови у встановленні судового контролю, скаржник зазначає, що з огляду на численні порушення ГУ ПФУ, тривалість не здійснення перерахунку з 19.02.2020 року та виплат, суд, порушуючи право на доступ до правосуддя, невід`ємною частиною якого є виконання рішення суду та судовий контроль,  фактично самоусунувся від здійснення судового контролю. 
Просить скасувати ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року та повернути матеріали для продовження розгляду справи.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач проти її задоволення заперечив, погоджуючись з висновками суду першої інстанції.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що  скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 
На вимогу апеляційного суду від суду першої інстанції 19.03.2021 року надійшли в електронному вигляді документи, долучені скаржником до його заяви при звернення до суду.
Про порушення своїх прав, яке відбулося на думку скаржника, останній дізнався  17.12.2020 року, коли йому надійшла відповідь ГУ ПФУ.
Таким чином, 10-денний  строк звернення до суду, встановлений ст. 383 КАС України, скаржником не порушений.
Інших підстав щодо невідповідності заяви вимогам ч. 4 ст. 383  КАС України судом першої інстанції не наведено.
Разом з тим, висновки суду першої інстанції про те, що  вказані у заяві вимоги є по суті новими позовними вимогами про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень, не можуть бути підставою для повернення заяви, поданої в порядку ст. 383 КАС України, а мають інші правові наслідки.
Крім того, слід зазначити, що після ухвалення  рішення Ленінським районним судом м. Запоріжжя від 01.11.2016 року у справі № 334/6813/16-а змінилось правове регулювання питання довічного утримання суддів у відставці, внаслідок чого, на думку відповідача, змінюється його  розрахунок, тобто спір, що виникає стосовно розміру відсотків від грошової винагороди, стажу судді на посаді пов`язаний з рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18.02.2020, яким     визнано неконституційним пункт 25 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  № 1402-VIII. 
З огляду на це колегія суддів вважає, що посилання скаржника на практику Верховного Суду, зокрема правову позицію, викладену у постанові від 24.09.2020 року у справі № 640/15623/19, яка прийнята за інших обставин, не пов`язаних зі зміною правового регулювання спірних правовідносин, не може бути враховано.
Колегія суддів дійшла висновку, що процесуальне рішення суду першої інстанції щодо повернення заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень під час виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.09.2020 у справі №280/2687/20, не ґрунтується на нормах процесуального закону, адже відсутні підстави, передбачені ч. 4 ст. 383 КАС України.
За таких обставин, ухвалу суду першої інстанції в частині повернення заяви, поданої в порядку ст. 383 КАК України, слід скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Щодо відмови у встановленні судового контролю, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про можливість встановлення судового контролю не лише одночасно з прийняттям судом рішення по суті спору, але й в будь-якій момент під час його виконання з огляду на наступне.
Статтею 129-1 Конституції України    визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до    статті 370 КАС України    судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
За приписами частин першої та другої    статті 382 КАС України    суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Норма    статті 382 КАС України    не містить застереження, що суд може встановити судовий контроль за виконанням судового рішення лише одночасно з ухваленням останнього.
У випадку ухилення боржника - суб`єкта владних повноважень від виконання судового рішення суд може постановити ухвалу про зобов`язання останнього подати звіт і після постановлення рішення у справі, якщо цього потребують обставини справи.
При цьому колегія суддів зазначає, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 800/320/17 сформульовано правовий висновок про можливість встановлення судового контролю, передбаченого    ст. 382 КАС України, після прийняття кінцевого рішення у справі.
Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо неможливості встановити судовий контроль після прийняття рішення у справі є хибним.
Надаючи оцінку доводам скаржника щодо наявності підстав для застосування судового контролю, колегія суддів зазначає, що скаржник наводить дві підстави для цього: не здійснення перерахунку довічного грошового утримання за минулий період та неврахування рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2016 у справі № 334/6813/16-а, а саме – здійснення перерахунку зі зниженням розміру грошового утримання, а саме – з 90 відсотків, визначених вказаним рішенням суду до 50 відсотків.
Колегія суддів при цьому погоджується з висновками суду першої інстанції, що предметом спору у справі № 280/2687/20 не є конкретні складові щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та відсотки від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, у резолютивній частині рішення в цій справі відсутній відсоток від  грошової винагороди  судді, працюючого на відповідній посаді, виходячи з якого має бути здійснений перерахунок.
З огляду на це, колегія суддів вважає безпідставними намагання позивача за допомогою встановлення судового контролю в справі змусити відповідача до виконання судового рішення в частині, що не була предметом розгляду суду.
Отже, не може бути встановлений судовий контроль за виконанням рішення в частині, що не відповідає його резолютивній частині та виходить за межі цього судового рішення, а саме щодо спонукання до здійснення перерахунку з врахуванням рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2016 у справі № 334/6813/16-а щодо застосування для перерахунку 90 відсотків грошової винагороди  судді, працюючого на відповідній посаді.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що встановлення судового контролю в частині зобов`язання здійснити перерахунок та виплати довічного утримання,  виходячи з 90 відсотків грошової винагороди судді, якій працює на відповідній посаді,  в цій справі  є неможливим.
Керуючись ст.ст. 320, 321, 322, 382, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі 280/2687/20 скасувати.
В частині повернення заяви ОСОБА_1 , поданої  в порядку статті 383 КАС України, про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду у справі від 280/2687/20,  справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В частині встановлення судового контролю в порядку ст. 382 КАС України у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п.2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий   суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко